КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 759/6146/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4559/2024
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
21лютого 2024 року                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : 
суддя-доповідач Слюсар Т.А. 
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Роспотнюка Владислава Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року у складі судді Петренко Н.О., 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-
   
В С Т А Н О В И В :
 
У квітні 2023 ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з урахуванням збільшених позовних вимог про солідарне стягнення коштів у розмірі 6 312,95 дол США згідно договору позики від 25 березня 2020 року на суму 4 237 доларів США з яких: 5 815,63 дол США - основний борг; 497,32 дол США - 3 % річних та стягнути сплачені витрати на правничу допомогу.
 
Позов обґрунтовано тим, що 25 березня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 122 900 грн, що в еквіваленті становить 4 237 дол США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на момент укладання договору. 
 
На підставі пункту 1.1 договору передача грошей позивачем ОСОБА_1 підтверджується розпискою, написаною власноруч позичальником. Відповідач зобов`язаний був повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 4 237 дол США за офіційним валютним (обмінним ) курсом НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів та відсотки, не пізніше 30 травня 2020 року. Крім того, за кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 2% відсотки в місяць від суми заборгованості, які виплачуються за попередній місяць 1 числа наступного місяця. 
 
За весь період заборгованості відповідачем було здійснено лише декілька платежів на вимогу позивача, зокрема: 20 грудня 2021 року в готівковій формі 60 000 грн (курс на дату оплати 27,25) = 2 201,83 дол США; 24 червня 2022 року перерахунок на карту (докази оплати додавалися) 3 000 грн (35,38 грн.) = 84,79 дол США; 22 липня 2022 року перерахунок на карту у розмірі 3 500 грн (курс на дату оплати 39 грн. за 1 дол США) = 89,74 дол США. З моменту передачі грошових коштів за договором позики від 25 березня 2020 року, відповідачі взяті на себе зобов`язання з повернення боргу не виконали, на неодноразові та систематичні нагадування з боку позивача щодо повернення боргу останні ніяк не реагують, направлену позивачем претензію взагалі проігнорували. Позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Також позивач просить стягнути заборгованість і з ОСОБА_3 , оскільки укладаючи договір позики, другий з подружжя несе таку ж саму відповідальність перед кредитором незалежно від того, хто є позичальником. 
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , заборгованість за а договором позики від 25 березня 2020 року у розмірі 6 312,95 дол США; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , витрати на правову допомогу у розмірі 22 000 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 151,75 грн. В частині позовних вимог до ОСОБА_3   - відмовлено.
 
В апеляційній скарзі адвокат Роспотнюк В.О. в інтересах ОСОБА_1  на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року посилаючись на невідповідність висновку суду першої інстанції матеріалам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у сумі 56 400 грн - тіло боргу, 5 318 грн 95 коп. - оплатне користування коштами у розмірі 2% на місяць за період з 25 березня 2020 року по 30 травня 2020 року, 8 632 грн 52 коп - за неправомірне користування коштами (3% річних), 2 952 грн 40 коп - витрати на правничу допомогу, що разом складає 73 303 грн 87 коп. Вирішити питання  удових витрат.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволені позовної вимоги про визнання права власності на спірне майно, не дослідив належним чином подані апелянтом докази та не врахував положення чинного законодавства, на які посилався апелянт у позовній заяві. Судом не надано належної оцінки доказам, які свідчать про безпідставне вибуття з володіння апелянта спірного гаражу та залишено поза увагою доводи апелянта та його посилання на норми матеріального права. 
 
Не враховано судом п.1 договору позики від 25 березня 2020 року, відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 122 900 грн, що є еквівалентом 4 237 дол США.
 
Зазначає, що згідно розписки від 25 березня 2023 року виданої на виконання договору кошти передавались саме у гривні, а не в дол США, а відтак зобов`язання повинно виконуватись у валюті, яка використовувалась при передачі коштів у борг.
 
Крім того, скаржник звертає увагу на те, що заборгованість може бути наступною: оскільки відповідачем повернуто у готівковій формі 60 000 грн, 24 червня 2022 року перерахунок на карту 3 000 грн, 22 липня 2022 року перерахунок на карту у розмірі 3 500 грн, то сума тіла боргу складає 56 400 грн. Отже, тіло боргу 56 400 грн, оплатне користування коштами (правомірне користування) у розмірі 2% на місяць за період з 25 березня 2020 року по 50 травня 2020 року складає 5 318 грн 95 коп, а за неправомірне користування коштами за заявлений період позивачем згідно позовної заяви (3% річних) 8 632 грн 52 коп, а отже загальна сума заборгованості складає 70 351 грн 47 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року адвокат Бабнко Ю.С. в інтересах ОСОБА_2 вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 
Вказує, що п.1 договором позики чітко встановлено обов`язок відповідача-1 повернути кошти у дол США. Конституція України не встановлює заборони щодо можливості використання в України грошових одиниць іноземних держав. Тому, укладення і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).
 
Вважає, що рішення суду першої інстанції було винесено з дотриманням вимог чинного законодавства. Стягнення витрат на правничу допомогу є правомірним.
 
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе слухати справу за їх відсутності.
 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення Роспотнюка В.О. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_2 та його представника адвоката Бабенка Ю.С., які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
 
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вказане рішення в повній мірі не відповідає вищезазначеними вимогам закону, з огляду на таке.
 
Зі справи убачається, що 25.03.2020 між ОСОБА_2 та  ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 122 900 грн, що є еквівалентом 4 237 дол США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на момент укладення даного договору та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 4 237 дол США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів та відсотки, не пізніше 30.05.2020. За кожен місяць користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 2 % відсотка в місяць від суми заборгованості. Відсотки за попередній місяць виплачуються 1 числа наступного місяця (а.с. 36 -37).
 
Відповідно до п. 1.1 договору факт одержання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики.
 
Відповідно до п. 1.2 договору позикодавець свідчить, що дійсно є власником грошових коштів, не має обмежень щодо свого права розпорядження грошовими коштами, грошові кошти, на момент укладення цього договору нікому іншому не подаровані, не відчужені іншим способом. Права третіх осіб щодо грошових коштів відсутні, питання права власності на грошові кошти не є предметом судового розгляду, будь-які спори відносно зазначених грошових коштів відсутні, грошові кошти не внесені до статутного капіталу юридичної особи.
 
Отримання коштів ОСОБА_1 у розмірі 122 900 грн, що є еквівалентом 4 237 дол США від ОСОБА_2 підтверджується й розпискою від 25.03.2020 (а.с. 38).
 
Крім того, 20.12.2021 ОСОБА_1 у готівковій формі повернув позивачу 60 000 грн;  24.06.2022 перерахував на карту 3 000 грн; 22.07.2022  перерахував на карту 3 500 грн (а.с. 40-41).
 
14.03.2023 р. на адресу відповідача направлена претензія про повернення коштів (а.с. 57).
 
Районний суд стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 25 березня 2020 року у розмірі 6 312,95 дол США, виходив з того, що останній не поверну кошти вчасно, розрахунку заборгованості, який би спростував наданий позивачем не надав, а тому вважав, що наявні підстави до заборгованості в розмірі 5 815, 63 дол США  та 497, 32 дол США - 3 % річних.
 
З таким висновком в повній мірі колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.
 
При цьому рішення суду в частині вимог до ОСОБА_3 не оскаржується, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційною інстанцією не переглядається.
 
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
 
У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.
 
З п. 1.1. договору позики від 25 березня 2020 року  укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 встановлено, що відповідач зобов`язаний був повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, а саме 4 237 дол США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на момент повернення грошових коштів та відсотки, не пізніше 30 травня 2020 року. 
 
Згідно п.2 договору за кожен день користування грошовими коштами позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю 2 відсотка в місяць від суми заборгованості.
 
Районний суд стягуючи заявлену позивачем суму 5 815, 63 дол США, яка складається з суми позики та 2 відсотків в місяць від суми заборгованості, яка виникла станом на 27.06.2023 не врахував, п. 1.1. договору та те, що строк повернення коштів закінчився 30.05.2020, що виключає нарахування відсотків поза межами строку дії договору.
 
За таких обставин заборгованість за вказаним договором з урахуванням 2% у місяць становить 4 422, 67 дол США (4 337,35 х 24% х 30 : 366 : 100).
 
Крім того сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 сплатив позивачу:
 
20 грудня 2021 року в готівковій формі 60 000 грн (курс на дату оплати 27,25) = 2 201,83 дол США; 
24 червня 2022 року  шляхом перерахування на карту 3 000 грн ( курс на дату оплати 35,38 грн.) = 84,79 дол США; 
 
22 липня 2022 року перерахунок на карту у розмірі 3 500 грн (курс на дату оплати 39 грн. за 1 дол США) = 89,74 дол США.
 
За вирахуванням вказаних вище сум загальна сума боргу за договором позики складає 2 046, 31 дол США.
 
Отже, рішення в цій частині підлягає зміні шляхом зменшення суми основного боргу з відсотками з 6 312,95 дол США до 2 046, 31 дол США.
 
Крім того, переглядаючи рішення в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних, колегія суддів зазначає наступне.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
 
Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено.
 
За встановленого, позивач має право вимагати від відповідача сплати 3 % річних за період прострочення грошового зобов`язання.
 
Разом з тим, з урахуванням того, що суму основного боргу зменшено, а тому підлягає зменшенню і 3 % річних.
 
Так, нарахування 3 % річних з основної суми боргу за порушення грошового зобов`язання розраховується наступним чином: 
 
сума заборгованості 4 422,67 дол США х 3 % = 216 : 366  : 100 (за період з 30.05.2020 по 31.12.2020) складає 78,30 дол США
 
сума заборгованості 4 422,67 дол США х 3 % = 353 : 365  : 100 (за період з 01.01.2021 по 19.12.2021) складає 128,32 дол США
 
Отже, за період з 30.05.2020 по 19.12.2021 за 569 днів сума 3 % річних 206,62 дол США.
 
Убачається, що ОСОБА_1 20.12.2021 сплатив 2 201,83 дол США
 
4 422,67 дол США - 2 201,83 дол США = 2 220,84 дол США.
 
Сума заборгованості 2 220,84 дол США х 3 % = 186 : 365 : 100 (за період з 20.12.2021 по 23.06.2022) складає 33,95 дол США.
 
Отже, за період з 20.12.2021 по 23.06.2022 за 186 днів сума 3 % річних 33,95 дол США.
 
24 червня 2022 року ОСОБА_1   сплатив 84,79 дол США.
 
2 220, 84 дол США - 84,79 дол США = 2 136,05 дол США.
 
Сума заборгованості 2 136,05 дол СШАх 3 % = 28 : 365 : 100 (за період з 24.06.2022 по  21.07.2022) складає 4,92 дол США.
 
Отже, за період з 24.06.2022 по 21.07.2022 за 28 днів сума 3 % річних 4,92 дол США.
 
22 липня 2022 року ОСОБА_1   сплатив = 89,74 дол США.
 
2 136,05 дол США - 89,74 дол США = 2 046,31 дол США.
 
сума заборгованості 2 046,31 дол СШАх 3 % = 341 : 365 : 100 (за період з 22.07.2022 по  27.06.2023) складає 57, 35 дол США.
 
Отже, за період з 22.07.2022 по 27.06.2023 за 341 днів сума 3 % річних 57,35 дол США.
 
Таким чином, з урахування розрахунків, загальна сума боргу за договором позики становить 2 349,15 дол. США (2 046, 31  + 206,62 + 33,95 + 4,92 + 57,35).
 
На вказане суд попередньої інстанції не звернув уваги, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про повне задоволення позовних вимог в цій частині.
 
Отже, доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованості рішення суду щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, стягнення 3% річних та частково знайшли своє підтвердження та враховуються судом під час перегляду рішення суду першої інстанції.
 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.    
 
З урахуванням встановлених обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні шляхом зменшення суми боргу з 6 312,95 дол США до 2 349,15 дол США.
 
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
 
За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволенню позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
 
Оскільки рішення суду було змінено, шляхом зменшення суми боргу на 37,21 %, тому на користь позивача з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір, пропорційно задоволеним вимогам 800 грн 67 коп.
 
З урахуванням зменшення суми боргу підлягають зменшенню й витрати на професійну справничу допомогу з 22 000 грн до 13 813 грн 80 коп.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Роспотнюка Владислава Олександровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року змінити шляхом зменшення суми заборгованості за договором позики від 25 березня 2020 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) з 6 312,95 дол США до 2 349,15 дол США, а також зменшити витрати на правову допомогу з 22 000 грн до 13 813 грн 80 коп.
 
Зменшити розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) у дохід держави з 2 151 грн 75 коп до 800 грн 67 коп.
 
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення. 
 
Повне судове рішення складено 29 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач:              

Судді: