ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року	Львів	Справа № 345/5574/23 пров. № А/857/24827/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                         Довга О.І.,
суддя                                                            Глушко І.В.,
суддя                                                            Запотічний І.І.

секретар судового засідання                              Слободян І.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2023 року у справі №345/5574/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,   інспектор СРПП Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області поліцейський Сімків Сергій Ігорович про визнання дії та бездіяльності протиправними (головуючий суддя Сухарник І.І., м.Калуш, Івано-Франківська область, проголошено 30 листопада 2023 року, повне судове рішення складено 05 грудня 2023 року), -

В С Т А Н О В И В:

30.10.2023 ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області (далі –  відповідач, скаржник), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,  інспектор СРПП Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області поліцейський Сімків Сергій Ігорович, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 15.10.2023 серії БАА №978350 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про те, що спірною постановою, на підставі ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), його притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.2.1 «а» Правил дорожнього руху (далі –ПДР), а саме – керував транспортним засобом та не пред`явив посвідчення водія. Вважав оскаржену постанову протиправною та безпідставною, оскільки управління транспортним засобом не здійснював, а викладені у спірній постанові обставини не відповідають дійсності, доказів протилежного у працівників поліції немає. 
Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2023 року позов задоволено: 
-          скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №978350 від 15.10.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн;
-          провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 – закрито;
-          стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536,80 грн.
Приймаючи рішення суд першої інстанції констатував, що відповідач не довів належними і допустимими доказами, що саме позивач керував транспортним засобом, а відтак і вину позивача у вчинені правопорушення. Зазначив, що знаходження особи у транспортному засобі, який не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Головне управління Національної поліції України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Скаржник вважає, що суд першої інстанції розглядаючи спір, не надав належну оцінку поданим відповідачем доказам, які, на його думку, підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, а відтак дійшов помилкового висновку про протиправність спірної постанови.
Розгляд справи здійснюється з урахуванням положень параграфа 2 Глави 11 Кодексу адміністративного судочинства України.
За правилами статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
З урахуванням приписів ч.4 ст. 229, ч.2 ст. 313 КАС України, розгляд справи здійснювався за відсутності сторін, в зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
За змістом спірної постанови БАА №978350 від 15.10.2023 позивач, ОСОБА_1 ,  об 22:20 год, 15.10.2023, в с.Збора, по вул. Центральній керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Vito 108», державний номерний знак НОМЕР_1 та не пред`явив посвідчення водія, чим порушив п.2.1. «а» ПДР. За вчинене правопорушення до громадянина ОСОБА_1 застосовано покарання у виді штрафу.
Не погоджуючись із постановою відповідача позивач звернувся до суду із позовом.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про необґрунтованість спірної постанови відповідача такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.
За змістом п.2.1 «а» ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі  посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідальність за порушення припису цього пункту передбачена ч.1 ст.126 КУпАП.
Частина 1ст.126КУпАП   передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За змістом рішення у цій справі суд першої інстанції констатував, що всупереч вимогам ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності спірної постанови. 
На спростування висновків суду першої інстанції скаржник покликається на наявний в матеріалах справи відеозапис, який, на його думку, підтверджує вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
В контексті доводів скаржника апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, відповідач зобов`язаний довести, що винесене ним рішення є правомірним та надати суду всі наявні в нього документи та матеріали по справі.
Апеляційний суд, дослідивши наявний у матеріалах справи відеозапис погоджується з позицією суду першої інстанції та констатує, що на такому зображено транспортний засіб, який не рухається (мотор заглушено), зі сторони водія виходить ОСОБА_1 , який перелазить з сусіднього сидіння. Даний відеозапис жодним чином не підтверджує факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.
Знаходження особи у транспортному засобі, який не є в стані руху (знаходиться в нерухомому стані), не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 126 КУпАП.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
За правилами ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,- 
П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2023 року у справі №345/5574/23 – без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний