ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року	Львів	Справа № 300/7970/23 пров. № А/857/23788/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання -           Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):
від позивача -                                         не з`явився;
від відповідача -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2023р. про залишення без руху (в частині відмови у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору) позовної заяви ОСОБА_1 до Західного регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги про визнання бездіяльності протиправною, спонукання до вчинення певних дій, відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди (суддя суду І інстанції: Могила А.Б., час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 23.11.2023р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту ухвали суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2023р. відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви; позовну заяву ОСОБА_1 до Західного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, залишено без руху; надано позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення вказаних недоліків шляхом подання до суду:
документу про сплату судового збору в розмірі, встановленому ст.4 Закону України «Про судовий збір», в сумі 4749 грн. 20 коп., або документу про відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній календарний рік, або документу, який підтверджує наявність підстав для звільнення від сплати судового збору;
всіх наявних в позивача доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, або ж вказати докази, які не можуть бути ним подані та причини, з яких такі докази не можуть бути подані;
належним чином засвідчених копій письмових доказів долучених до позовної заяви.
Роз`яснено, що в разі неусунення недоліків у визначений строк позовна заява буде повернута (а.с.17-21).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до неправильного вирішення питання про звільнення від сплати судового збору та залишення позовної заяви без руху (а.с.49-53).
          Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд неправильно обчислив суму судового збору, формально відмовив у звільненні позивача від сплати судового збору, поклав на позивача обов`язки, не передбачені нормами КАС України на стадії відкриття провадження в справі, а також неправильно визначив порядок оскарження ухвали суду.
          Вважає, що фактично в позові заявлено 19 вимог немайнового характеру; в ухвалі суду є відсутніми банківські реквізити для сплати судового збору; також суд некоректно розглянув клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів. 

Як слідує з матеріалів справи, 20.11.2023р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача Західного регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги щодо розгляду шести заяв від 30.10.2023р. про надання безоплатної правової допомоги; зобов`язати відповідача розглянути шість заяв від 30.10.2023р. у формі наказу; стягнути з відповідача 96200 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди; зобов`язати відповідача наказом надати безоплатну правову допомогу на заяву від 16.11.2023р.; стягнути з відповідача 32000 грн. матеріальної шкоди та 32000 грн. моральної шкоди (а.с.1-11).

          Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, залишив позовну заяву без руху і надав десятиденний строк для подання до суду документу про сплату судового збору в розмірі 4749 грн. 20 коп. або представлення конкретно визначених документів (відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній календарний рік, або документу, який підтверджує наявність підстав для звільнення від сплати судового збору), що надали б можливість суду вирішити суду питання про звільнення позивача від сплати судового збору.

          Таке процесуальне рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає правильним, послідовним і прийнятим на підставі процесуального закону.

          Зокрема, відповідно до ч.3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Частиною 1 ст.171 КАС України установлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України № 3674-VI від 08.07.2011р. «Про судовий збір».
Відповідно до ч.1 ст.4 цього Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. 
Із змісту норми пп.1 п.3 ч.2 ст.4 зазначеного Закону слідує, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову:
майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073 грн. 60 коп.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13420 грн.);
немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1073 грн. 60 коп.).
Відповідно до ч.3 ст.6 цього Закону за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», який вступив в дію з 01.01.2023р., встановлено, що прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 01.01.2023р. становить 2684 грн.

Інформація щодо платіжних реквізитів для перерахування судового збору міститься на офіційному вебпорталі «Судова влада»

Як вбачається з позовної заяви, позивачем ОСОБА_1 заявлено:
дві вимоги немайнового характеру, зокрема про: визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду шести заяв від 30.10.2023р. про надання безоплатної правової допомоги та зобов`язання останнього розглянути вказані заяви; зобов`язання відповідача наказом надати безоплатну правову допомогу на заяву від 16.11.2023р.;
дві вимоги майнового характеру, зокрема про: стягнення матеріальної шкоди в розмірі 128200 грн. (96200 грн. + 32000 грн.) та стягнення моральної шкоди в розмірі 132000 грн. (100000 грн. + 32000 грн.).

В розглядуваному випадку ціною позову є грошовий вираз майнових вимог позивача, що у цій справі є сумою заявленої моральної та матеріальної шкоди, яка становить 260200 грн. При цьому, 1 відсоток від 260200 грн. становить 2602 грн. Відтак, за вимоги майнового характеру підлягає до сплати судовий збір у розмірі 2602 грн.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції правильно визначив, що позивач має надати до суду документ про сплату судового збору в розмірі 4749 грн. 20 коп. (1073 грн. 60 коп. + 1073 грн. 60 коп. + 2602 грн.) або докази на підтвердження звільнення від сплати судового збору.
Отже, суд першої інстанції правильно обчислив суму судового збору, що підлягає сплаті за подання позову до суду.

В частині вирішення клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору колегія суддів враховує, що позивачем дійсно було заявлено таке клопотання, яке зумовлено скрутним матеріальним становищем (через наявність мізерних доходів). 
На підтвердження наявності підстав для звільнення від сплати судового збору позивач надав до суду довідку про доходи № 0553305727855515, видану Енергодарським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій обл., про те, що сума пенсії позивача за період з 01.01.2022р. по 31.12.2022р. складає 33758 грн. 07 коп. (а.с.13).

Відповідно до ч.1 ст.133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною 2 ст.8 цього Закону визначено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині 1 цієї статті.

З наведеного слідує, що в розрізі клопотання позивача якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, то враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням звільнити від сплати судового збору.

Судом надано правильну оцінку довідці про доходи № 0553305727855515, що вказує на виплачені суми пенсії позивачу за період з 01.01.2022р. по 31.12.2022р. 
При цьому, такий документ не заперечує наявності в позивача інших джерел доходів (вклади, нерухоме та рухоме майно, грошові допомоги та компенсації, тощо), а відтак не є достатнім доказом на підтвердження того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік.
Сам по собі факт отримання особою пенсії не позбавляє її права та можливості отримувати інші доходи, з яких може бути сплачено судовий збір. Доказів, що вказана пенсійна виплата є єдиним доходом, а також інших доказів на підтвердження рівня майнового стану, позивач суду не надав.
Статтею 70 ПК України передбачено, що до інформаційної бази Державного реєстру фізичних осіб-платників податків включаються дані про фізичних осіб, зокрема про джерела отримання доходів, суми нарахованих та/або отриманих доходів, суми нарахованих та/або сплачених податків.
При цьому, суд обґрунтовано визначив, що документом, який відображає всю суму доходу за попередній календарний рік може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.
Крім того, суд наголосив, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак, таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі ст.129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив заявлене клопотання про звільнення від сплати судового збору, наголосивши на недостатності представлених відомостей про доходи для застосування приписів ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір».
Водночас, суд надав можливість позивачу або сплатити судовий збір, або заявити нове клопотання про звільнення від сплати судового збору, із наданням відповідних документів.

Інші недоліки ухвали суду, на яких наполягає позивач, носять формальний характер, наявність чи відсутність таких в розрізі ч.3 ст.317 КАС України не відноситься до порушень процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
Також вимоги ст.169 КАС України передбачаються визначення судом конкретної суми судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити), що в цьому випадку дотримано судом.
          Наявність визначення в ухвалі суду банківських реквізитів для сплати судового збору процесуальним законом не передбачено, однак вказана інформація є загальнодоступною.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) ЄСПЛ вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин, норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Враховуючи результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, за правилами ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2023р. про залишення позовної заяви без руху в адміністративній справі № 300/7970/23 залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 26.01.2024р.