Справа № 443/2286/23                                 Головуючий у 1 інстанції: Равлінко Р.Г. 
Провадження № 33/811/175/24                 Доповідач: Урдюк Т.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ 

11 березня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката Рудакевича Юрія Юрійовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Жидачівського районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,

в с т а н о в и в:

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь державного бюджету України судовий збір у сумі 605 грн 60 коп.
Згідно з постановою судді, 12 грудня 2023 року о 23 год. 15 хв. за адресою: Львівська обл., Стрийський р-н, м. Ходорів, вул. 16 Липня, 1а, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Opel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись із рішенням судді суду першої інстанції, адвокат Рудакевич Юрій Юрійович в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову судді Жидачівського районного суду Львівської області від 15 січня 2024, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що час події та час складання протоколу працівниками поліції не збігаються. Зазначає, що ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнає, оскільки він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Вважає складення протоколу незаконним, належні і достатні докази керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння – відсутніми, відтак провадження у справі слід закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Звертає увагу на відеозаписи, наявні в матеріалах справи, з яких вбачається, що ОСОБА_1 абсолютно тверезий, без жодних перелічених в протоколі ознак алкогольного сп`яніння. Стверджує, що працівниками поліції не було роз`яснено прав відповідно до ст. 268 КУпАП, а також порядок проходження огляду за ст. 266 КУпАП. Стверджує, що судом першої інстанції було проігноровано його клопотання про відкладення розгляду справи, яке було обґрунтованим, заслухавши справу у його відсутності, чим було порушено право на захист. 
Апелянт зазначає, що відеозапис, який міститься в матеріалах справи, не є безперервним, на ньому зафіксовані лише часткові часові відрізки, час не відповідає реальному, а момент зупинки транспортного засобу з фіксацією керування особою цим транспортним засобом відсутні. Відтак, вказаний відеозапис є недопустимим доказом, оскільки не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а протокол про адміністративне правопорушення не можу бути єдиним належним доказом вини особи.
Звертає увагу, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано всі обставини справи, порушено порядок розгляду справи.
У судове засідання 21 лютого 2024 року ОСОБА_1 та його захисник Рудакевич Ю.Ю., будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення апеляційного розгляду, не з`явилися, з огляду на що розгляд справи було відкладено на 11 березня 2024 року. Втім, у судове засідання 11 березня 2024 року учасники процесу повторно не з`явились, від адвоката Рудакевича Ю.Ю. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому процесі.
З огляду на те, що розгляд справи через неявку сторони захисту апеляційним судом відкладався на іншу дату, доказів, які підтверджують поважність цих неявок суду не надано, враховуючи вимоги ч. 6 ст. 294 КУпАП та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 та його захисника. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Всупереч тверджень апеляційної скарги, ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними у справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 13 грудня 2023 року серії ААД №279462 (а.с. 4), ОСОБА_1 12 грудня 2023 року о 23 год. 15 хв. за адресою: Львівська обл., Стрийський р-н, м. Ходорів, вул. 16 Липня, 1а, керував транспортним засобом марки Opel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Зі змістом складеного протоколу ОСОБА_1 ознайомився, відмовившись надати пояснення по суті порушення. Крім цього, ОСОБА_1 було роз`яснено його процесуальні права, після чого останній без жодних зауважень та заперечень підписав вказаний протокол про адміністративне правопорушення у відповідних графах.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються і долученим до матеріалів справи відеозаписом, на якому зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі. Також на відеозаписі зафіксовано роз`яснення поліцейським ОСОБА_1 його процесуальних прав та обов`язків, передбачених ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та наслідків відмови від проходження огляду, чим спростовуються доводи апелянта в цій частині. 
Підставою для зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 стало порушення ним вимог ПДР, а саме те, що він, рухаючись по автодорозі, увімкнув лівий покажчик повороту, а поїхав прямо.
Вказаний факт зафіксований за допомогою відеореєстратора, наявного в поліцейському автомобілі. Зазначений відеозапис був пред`явлений для огляду ОСОБА_1 одразу після зупинки транспортного засобу. Крім цього, ОСОБА_1 було роз`яснено підставу зупинки, що узгоджується з вимогами ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». 
Водночас, вказаним відеозаписом спростовуються також доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, оскільки, як слідує з відеозапису, після зупинки автомобіля, у момент, коли до нього підійшли працівники поліції, в автомобілі перебував лише ОСОБА_1 , при цьому ніхто інший з автомобіля не виходив.
Факт керування саме ОСОБА_1 автомобілем Opel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , доводиться також постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №194221 від 13 грудня 2023 року (а.с. 5), згідно з якою ОСОБА_1 12 грудня 2023 року о 23 год. 16 хв. у м. Ходорів, вул. 16 липня, 1а, Стрийського району Львівської області, здійснював рух на т.з. Opel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не пред`явив поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться у посвідченні водія на право керування транспортним засобом, та свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 2.1а та п. 2.1б ПДР, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, за що на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 425 грн. 
Доказів про те, що вказана постанова оскаржувалась стороною захисту та була скасована у встановленому законом порядку апеляційному суду не представлено. 
З огляду на те, що після зупинки зазначеного транспортного засобу у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, вказані в акті огляду (а.с. 6) та направленні на огляд водія (а.с. 7), а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, то наведене стало підставою для висловлення поліцейським вимоги ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, що відповідає вимогам п. 2.5 ПДР, а також положенням Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858.
Так, пунктом 2.5 ПДР визначено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність не тільки за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, але й за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Тому, відмовляючись від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 , який отримав посвідчення водія та знає Правила дорожнього руху, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Покликання апелянта на те, що зазначені в акті та направленні ознаки не відповідають зображеним на відеозаписі фактичним обставинам, не заслуговують на увагу, оскільки захисник не був безпосереднім очевидцем події. До того ж, встановлення ознак алкогольного сп`яніння належить виключно до компетенції працівників поліції. 
З приводу недопустимості відеозапису як доказу у цій справі, то відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, зокрема, встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками. Тобто чинне законодавство не виключає можливості застосування працівником поліції, в тому числі, відеореєстратора для фіксації факту порушення вимог ПДР. Крім того, вказаний доказ оцінюється судом у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами у справі.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис містить лише фрагменти події, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому, зокрема, відображено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі. 
Не спростовують висновків судді суду першої інстанції і покликання на розгляд справи у відсутності ОСОБА_1 , оскільки суддя місцевого суду за клопотанням ОСОБА_1 відкладав розгляд справи, втім, у судове засідання такий повторно не з`явився, документів, які підтверджують поважність його неявки не надав. При цьому задоволення клопотань сторони захисту, у тому числі і щодо відкладення розгляду справи, є правом, а не обов`язком суду.
Водночас, апеляційний суд бере до уваги, що правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, не входить до переліку адміністративних правопорушень, визначених ч. 2 ст. 268 КУпАП, при розгляді яких присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. 
З врахуванням наведеного, а також того, що інтереси ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції представляв адвокат Рудакевич Ю.Ю., суд апеляційної інстанції вважає, що право ОСОБА_1 на захист не було порушено. 
Інші доводи апеляційної скарги не містять покликання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної у справі постанови.
Таким чином, наявні у справі докази, яким суддя першої інстанції надав належну оцінку, у своїй сукупності поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, а саме відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП в межах безальтернативної санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
При розгляді справи суддею першої інстанції порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Ураховуючи наведене, порушень норм процесуального або матеріального права не було встановлено під час апеляційного перегляду, оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судді місцевого суду - без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

постанову судді Жидачівського районного суду Львівської області від 15 січня 2024 року, якою ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката Рудакевича Юрія Юрійовича в його інтересах – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду Т.М. Урдюк