КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 754/6162/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4476/2024
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
14 лютого 2024 року                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : 
суддя-доповідач Слюсар Т.А. 
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гарницького Павла Петровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року та за апеляційною скаргою адвоката Гарницького Павла Петровича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023 року у складі судді Шевченко Т.М.,  
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення,-
   
В С Т А Н О В И В :
 
У травні 2023 року позивачі через свого представника адвоката Гарницького П.П. звернулися у суд із позовом до  ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у якому просили: 
- стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200 000 грн;
 - стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 200 000 грн; 
- стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 200 000 грн; 
- стягнути зі ОСОБА_5 на користь позивачів витрати на правову допомогу у розмірі 450 000 грн.
 
Позов обґрунтовано тим, що 23 травня 2020 року о 10 год. 05 хв. ОСОБА_5 прибувши за адресою місця проживання позивачів з метою зустрічі з малолітнім сином ОСОБА_4 , наніс тілесні ушкодження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .  
 
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19 травня 2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 125 Кримінального кодексу України та призначено покарання.  
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2023 вирок Деснянського районного суду м. Києва від 19 травня 2022 року відносно ОСОБА_5 скасовано, кримінальне провадження закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв?язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ч. 2 ст. 219 Кримінального процесуального кодексу України.
 
Представник позивача зазначає, що оскільки завдана протиправними діями відповідача шкода останнім відшкодована не була, позивачі звернулись до суду з даним позовом.
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 відмовлено. 
 
Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023 року стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
 
В апеляційній скарзі адвокат Гарницький П.П. в інтересах ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року, просить скасувати його ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити в повному обсязі.
 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій позивачу - 1 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: забійна рана на фоні сонця в лівій лицевій ділянці; синці в ділянці чола зліва на повіках лівого ока з розповсюдженням на ліву скроневу ділянку, на задні зовнішньої поверхні лівого променевого зап`ястного суглобу; злам емалі ріжучого краю коронки першого зубу верхньої щелепи справа. Відповідно до висновків експерта №041-5952020 від 25 травня 2020 року, №042-2-2021 від 09 лютого 2021 року, №042-724-2021 від 05 серпня 2021 року, № 042-1560-2021 від 05 листопада 2021 року, вказані тілесні ушкодження виявлені у позивача-1 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 днів, але менше ніж 21 добу. Вказані експертизи знаходяться в матеріалах кримінального провадження за №12020100030003181 від 24 травня 2020 року, а також додатково долучались до позовної заяви. 
 
Вказує, що внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій, позивачу-2 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синця під оком та гематоми на голові та в області тулуба. Фізичний біль та душевні страждання, стали для позивача-1 та позивача-2 суттєвою психотравмуючою подією і завдали моральної шкоди. Душевні страждання позивача-3 та її малолітньої дитини ОСОБА_4 , внаслідок протиправних дій відповідача також завдали їм моральної шкоди.
 
Посилається на те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілим особам - позивачам по справі, складаються з розміру моральної шкоди завданої потерпілим особам. Враховуючи те, що у позивачів не збереглися квитанції про оплату вартості лікування, останні позбавлені права заявити дану позовну вимогу, у зв`язку з відсутністю підтверджуючих доказів витрат на лікування.
 
Крім того, в діях відповідача відсутні жодні прояви каяття. Відповідач не цікавився станом здоров'я позивачів, яким задав страждань і не попросив у потерпілих навіть вибачення та навіть не намагався зменшити їх страждання внаслідок завданої шкоди. Навіть навпаки, намагався уникнути кримінальної відповідальності та перекласти її на постраждалих осіб.
 
Вважає, що позивачі належним чином обґрунтували завдану їм моральну шкоду (долучивши докази до матеріалів справи та медичні висновки), тим більше, що за даним фактом було відкрито кримінальне провадження №12020100030003181, але у зв`язку з затягуванням процесу, воно було закрито за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ч. 2 ст. 219 КПК України.
 
В апеляційній скарзі на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023 року адвокат Гарницький П.П. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , просить скасувати його та винести нове, яким відмовити відповідачу в задоволенні заяви про стягнення з позивачів витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи - в повному обсязі.
 
Вказує, що розмір судових витрат за розгляд справи є неспівмірним зі складністю справи, витраченого часу представником відповідача та матеріальним становищем позивачів, яким заподіяно шкоду здоров`я та завдано матеріальних збитків, внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
 
Зазначає, що позивачі не отримували від відповідача жодної заяви про ухвалення додаткового рішення суду, яка є предметом спору, що унеможливило позивачів підготувати відзив на подану заяву.
 
Посилається на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
 
Вважає, що суд повинен зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки він не є співмірним зі складністю справи.
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Цимейко Г.О. в інтересах ОСОБА_5 , просить залишити без розгляду вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та відмовити у задоволенні апеляційних скарг на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року та на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023 року.
 
Вказує, що позивачами не доведений належними та допустимими доказами факт заподіяння їм будь якої шкоди відповідачем.
 
Крім того, вважає додаткове рішення суду законним та обґрунтованим, а розмір заявлених відповідачем витрат на правову допомогу повністю підтвердженим наданими доказами, а також є спів мірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт.
 
Зазначає, що відповідачем разом із заявою про ухвалення додаткового рішення подавалися докази надсилання заяви сторонам, а тому провадження було відкрито.
 
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку, від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, яка обґрунтована тим, що він перебуватиме у відпустці з 10.02.2024 по 17.02.2024.
 
Між тим, вказане клопотання відхилено колегією суддів з огляду на те, що відпустка не є поважною причиною для відкладення розгляду справи, враховуючи те, що представник відповідача був повідомлений про розгляд справи та подав відзив у якому виклав свої заперечення проти апеляційної скарги, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе слухати справу за їх відсутності.
 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
 
Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зі справи убачається, 23.05.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 12020100030003181 внесено відомості за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 2 Кримінального кодексу України. Відповідно до даних витягу, 23.05.2020 о 10.05 год за адресою: АДРЕСА_2, у загальному коридорі, невстановлена особа нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завдавши останній фізичного болю (а.с. 31 т.1).
 
Згідно даних довідки № 4088 Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, у ОСОБА_1 діагностовано забійну рану лівої лицевої ділянки, травматичний скол коронки 11 зуба (а.с. 22 т.1).
 
19.05.2022 Деснянським районним судом м. Києва у кримінальному провадженні № 12020100030003181 постановлено вирок, яким ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 КК України, призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. (а.с. 40-42 т.1).
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.04.2023 скасовано вирок Деснянського районного суду м. Києва від 19.05.2022 відносно ОСОБА_5 , кримінальне провадження № 12020100030003181 від 24.05.2020 за ч. 2 ст. 125 КК України закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ч. 2 ст. 219 КПК України (а.с. 44-46 т.1).
 
Згідно висновку соціально-психологічного дослідження № 08-12-21 моральної шкоди потерпілого (громадська експертиза) від 16.12.2021, ОСОБА_7 завдана моральна шкода внаслідок її побиття у власній квартирі 23.05.2020, завдання тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості за обставин, досліджених в кримінальному провадженні № 12020100030003181, по обвинуваченню ОСОБА_5   у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України, та через пов`язані з цим негативні наслідки. Піддослідною особою та в соціальному оточенні потерпілих від подібних правопорушень, розумною та справедливою сприймається практика правозастосування подібних відносин, при якій вищі суди визнавали розумним і справедливим стягувати моральну шкоду у розмірі 14 мінімальних заробітних плат за побиття і завдання тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості; моральна шкода ОСОБА_1 , як громадсько-етична категорія громадянського суспільства оцінюється в розмірі: при добровільній виплаті до ухвалення рішення суду - в розмірі 4 мінімальних заробітних плат (26 000 грн) або при відмові від добровільної виплати, що об`єктивно прогнозує подальше ухилення від виконання даного цивільного обов`язку - в розмірі 8 мінімальних заробітних плат (52 000 грн) (а.с. 48-57 т.1).
 
Відповідно до висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 042-724-2021 від 05.08.2021 при судово-медичній експертизі у ОСОБА_1 мали місце наступні тілесні ушкодження: забійна рана на фоні синця в лівій вилицевій ділянці; синці в ділянці чола зліва, на повіках лівого ока з розповсюдженням на ліву скроневу та вилицеву ділянки, на заднє-зовнішній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу; злам емалі - ріжучого краю коронки 1-го зубу верхньої щелепи справа. Тілесне ушкодження у виді забійної рани на фоні синця в лівій вилицевій ділянці відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менше ніж 21 добу. Інші тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб. Виявлені тілесні ушкодження не мають ознак небезпеки для життя (а.с. 59-61 т.1).
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачами не доведено факт вчинення ОСОБА_5 дій, які спричинили їм моральну шкоду, а також причинного зв`язку між такими діями ОСОБА_5 та завданою шкоду.
 
При цьому вказавши, що встановлені вироком Деснянського районного суду м. Києва від 19.05.2022, у даному випадку не можуть вважатися преюдиційними, оскільки такий вирок скасовано, а кримінальне провадження закрито у зв`язку з пропуском строку досудового розслідування у кримінальному провадженні.
 
З таким висновком суду повністю не можна погодитись, виходячи з наступного.
 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 376 ЦПК України).
 
Вирішуючи спір по суті і ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України, а саме, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.04.2023 скасовано вирок Деснянського районного суду м. Києва від 19.05.2022 відносно ОСОБА_5 , кримінальне провадження № 12020100030003181 від 24.05.2020 за ч. 2 ст. 125 КК України закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ч. 2 ст. 219 КПК України (а.с. 44-46 т.1).
 
Разом з тим, дана обставина не є реабілітуючою підставою звільнення від кримінальної відповідальності та не звільняє обвинуваченого від обов`язку відшкодування в порядку цивільного судочинства завданої внаслідок злочину шкоди.
 
Згідно даних довідки № 4088 Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, у ОСОБА_1 діагностовано забійну рану лівої лицевої ділянки, травматичний скол коронки 11 зуба (а.с. 22 т.1).
 
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
 
Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 
У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
 
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
 
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
 
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
 
Тобто, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
 
У рішенні від 12 липня 2007 року у справі "Stankov v. Bulgaria" Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.
 
Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
 
У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне визначати такий розмір з урахуванням вимог статей 23, 1167 ЦК України.
 
Позивачі просили стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 600 000 грн тобто по 200 000 грн на кожного.
 
Між тим, щодо вказаного апеляційний суд вважає зазначити наступне.
 
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
 
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 920/715/17 (постанова від 12.03.2019), необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач.
 
Відповідно до кримінального провадження № 12020100030003181 від 24.05.2020 та вироку Деснянського районного суду м. Києва від 19.05.2022 потерпілою є лише ОСОБА_1 , позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 потерпілими у вказаному кримінальному провадженні не визнавалися.
 
Отже з урахуванням вказаних обставин питання стягнення моральної шкоди має вирішуватися лише стосовно ОСОБА_1 , яка мала статус потерпілої у кримінальному провадженні.
 
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд апеляційної інстанції, виходить із власного переконання, враховуючи факт завдання позивачу саме легких тілесних ушкоджень, ступінь вини відповідача, характер та обсяг душевних страждань позивача, поведінку відповідача та тривалість завданої позивачу моральної шкоди, дійшов висновку, з урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості, що сума у розмірі 10 000 грн є належним способом відновлення прав позивача.
 
В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Доводи апеляційної скарги повністю дублюють позовні вимоги позивача та їм надана відповідна правова оцінка. 
 
Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, таке рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову згідно із вищенаведеного мотивування.
 
При цьому, з урахуванням часткового задоволення позову з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню й правнича допомога, з огляду на наступне.
 
Встановлено, що звертаючись у суд із позовом представник позивачів просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в орієнтовному розмірі 450 000 грн, тобто по 150 000 грн з кожного.
 
На підтвердження повноважень до справи долучено угоду (договір) про надання правової допомоги від 05.05.2023 укладений між адвокатом Гарницьким П.П. та ОСОБА_1 (а.с. 35 т.1), попередній розрахунок від 07.05.2023 (а.с. 36 т.1), квитанцію до прибудинкового касового ордеру  № 21 від 07.05.2023 на суму 150 000 грн (а.с. 39 т.1).
 
Розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
 
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19).
 
Отже, враховуючи зазначене з  ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, виходячи з характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі.
 
Що стосується оскарження представником позивачів додаткового рішення, яким стягнуто 5 000 грн в рівних частинах з позивачів, колегія суддів вважає зазначити наступне.
 
Зі справи убачається, що 25.08.2023 представником відповідача - адвокатом Цимейко Г.О. до суду подано відзив на позовну заяву, у якому він зокрема просив стягнути з позивачів витрати на правову допомогу, зазначивши попередній (орієнтовний) розмір таких витрат (в.с. 100-104 т.1).
 
29.09.2023 через засоби поштового зав`язку подано заяву про ухвалення додаткового рішення, до якої долучено договір про надання правничої допомоги № 07/08-2023 про надання адвокатом послуг від 07.08.2023 (а.с. 136-137 т.1); акт від 28.09.2023 прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором № 07/08-2023 про надання адвокатом послуг від 07.08.2023 (а.с.137 зворот т.1), платіжна інструкція № 0.0.3223816108.1 на суму 5000 грн (призначення платежу - оплата за договором № 07/08-2023 від 07.08.2023 (а.с. 138 т.1).
 
У справі також наявний ордер на надання правової допомоги (а.с. 105 т.1), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Цимейко Г.О. (а.с. 106 т.1).
 
Враховується й те, що оскільки судом переглядаючи рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року було визнано доведеною вину ОСОБА_4 в заподіянні шкоди ОСОБА_1 , а тому судові витрати у виді правничої допомоги підлягають стягненню лише з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
 
Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , суд враховує наступні обставини.
 
Частиною 2 статті 137 ЦПК України регламентовано, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Згідно ч. 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Відповідно до ч. 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 5, ч. 6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 
На підставі наведеного, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат:  1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
 
Відповідно до приписів ч. 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі                                         № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи дане питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
 
Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. рішення ЄСПЛ у справі East/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
 
Крім того, у постанові від 25.07.2023 у справі № 340/4492/22 Верховний Суд у складі колегії судів Касаційного адміністративного суду зазначив, що наявність/відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення виключно для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу, однак, не впливає на обов`язок суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.
 
Вирішуючи питання про відшкодування на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов до висновку про задоволення заяви, проте не з`ясував усіх обставин, що мали значення для правильного вирішення спору, оскільки заявлений до стягнення розмір даних витрат не є співмірним зі складністю даної справи та обсягом наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1 000 грн з кожного.
 
У відповідності до положень ч.1,13 ст.141 ЦПК України, з  ОСОБА_5 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 073 грн 60 коп.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
 
          П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Гарницького Павла Петровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року та за апеляційну скаргу адвоката Гарницького Павла Петровича в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4 на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023 року задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року та додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 листопада 2023 року скасувати.
Ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_5 (ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
Стягнути з  ОСОБА_5 (ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_5 (ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі по 1 000 грн, з кожного.
Стягнути з  ОСОБА_5 (ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1 073 грн 60 коп.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 23 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач:              

Судді: