Постанова
Іменем України
 
23 січня 2024 року                                 
                                                
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/4083/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
      
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач)
суддів: Желепи О. В., Немировської О. В. 
 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
 
на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області
 
в складі судді Кошель Б. І. 
 
від 24 квітня 2023 року
 
по справі №357/2666/23 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області
 
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення заборгованості
 
                                            У С Т А Н О В И В:
 
У березні 2023 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останньої заборгованість за тілом кредиту та відсотками, у розмірі 40 436 грн 68 коп.
 
Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, підписавши Анкету-заяву №б/н від 13.08.2012, підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання заяви.
 
Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, що підтверджено довідкою про отримання картки.
 
У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 35 000 грн.
 
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі якого позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.
 
Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останньої утворилась заборгованість, яка станом на 13.02.2023 складає загальну суму 40 436,68 грн, з яких: 33 078,94 грн - заборгованість за кредитом; 7 357, 74 грн - заборгованість за відсотками.
 
Відповідач позов не визнала та подала до суду відзив, в якому зазначила, що з огляду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, вимоги банку в частині стягнення заборгованості за відсотками є безпідставними. 
 
Крім того, додала, що враховуючи правову позицію висловлену у вищезазначеній постанові, всі сплачені нею кошти за відсотками слід враховувати на погашення тіла кредиту, як і кошти сплачені за інші послуги. Також подала свій розрахунок заборгованості, в якому вказала, що в неї відсутній борг перед банком.
 
АТ КБ «ПриватБанк» подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що укладений між сторонами кредитний договір є договором приєднання, при укладенні якого сторони  керувалися положеннями ст. 634, 639 ЦК України. В анкеті-заяві від 13.08.2012 ОСОБА_1 висловила свою згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також що Умови та Тарифи надані для ознайомлення в письмовому вигляді.
 
Вказав, що до позовної заяви долучено виписку по рахунку, що є первинним бухгалтерським документом, з якої вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку.
 
Вважав, що відповідач користуючись кредитними коштами, часткового погашаючи заборгованість, добре розумів умови договору, а тому є безпідставними твердження відповідача щодо незнання тарифів.
 
Крім того, зауважив, що оскільки Банком не заявлялися вимоги про стягнення неустойки, заперечення відповідача в цій частині є безпідставними.
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд дійшов безпідставного висновку про відмову в задоволенні позову через недоведеність позовних вимог.
 
Судом неповно з`ясовано обставини справи та не взято до уваги, що у анкеті-заяві від 13.08.2012 відповідач особистим підписом погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомилася та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить її підпис на анкеті-заяві. 
 
Також зазначив, що до позовної заяви долучено виписку по руху коштів, яка є первинним бухгалтерським документом на підтвердження видачі та сплати коштів за кредитним договором, а отже разом із розрахунком заборгованості є належним доказом на підтвердження позовних вимог. Факт користування відповідачкою кредитною карткою свідчить про укладеність договору та згоду відповідачки з його умовами. 
 
Крім того, зазначив, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягення з відповідача кредиту. Вважав, що оскільки Банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд не мав підстав відмовляти у стягненні заборгованості.
 
За вказаних обставин, просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
 
Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просила скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду просив залишити без змін.
 
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням про отримання АТ КБ "ПриватБанк" судових документів 16.01.2024, та відзивом відповідачки на апеляційну скаргу, надісланим представником останньої на електронну адресу суду 21.11.2023 (том 1, а. с. 234-239, 248).
 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Як вбачається з матеріалів справи 13 серпня 2012 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (далі - Договір) (а. с. 25).
При підписанні вказаної Анкети-заяви ОСОБА_1 погодилася з тим, що дана заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг.
Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що згідно підписаної відповідачем анкети-заяви від 13.08.2012 останній встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок, який з урахуванням збільшення становив 35 000,00 грн. Внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за Договором в останньої виникла заборгованість і станом на 13.02.2023 складає загальну суму 40 436,68 грн, з яких: 33 078,94 грн - заборгованість за кредитом; 7357,74 грн - заборгованість за  відсотками.
За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
 
Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.
З наведеного слідує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, то на нього покладено обов'язок надати докази на підтвердження видачі кредиту та його розміру, а також докази, коли виникла заборгованість.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).
Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD»; витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі - Умови); розрахунки заборгованості станом на 31.05.2015, 30.06.2019 та 13.02.2023 та виписку по рахунку ОСОБА_1 станом на 14.02.2023 (а. с. 5-125).
Позивач вважав, що надана суду виписка по рахунку в сукупності з іншими доказами є належним підтвердженням позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви долучено вищевказану виписку по рахунку ОСОБА_1 , а саме за період з 13.08.2012 по 14.02.2023. З даної виписки вбачається рух коштів, в тому числі користування відповідачем кредитними коштами.
Також, з даної виписки вбачається, що ОСОБА_1 загальна заборгованість ОСОБА_1 з урахуванням всіх трат та стягнення, відсотків, комісій та інших платежів становить 40 436,68 грн.
Поряд з цим, у виписці містяться відомості про те, що на погашення кредиту ОСОБА_1 внесено кошти у розмірі 69 762, 18 грн, які утримано банком на погашення відсотків та комісій.
Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просив стягнути ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту у сумі 33 078,94  грн.
З наведеного слідує, що сума внесена на погашення кредиту перевищує суму отриманого кредиту, що свідчить про відсутність заборгованості за тілом кредиту.
Також слід зазначити, що сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності заборгованості. Більше того, останній не засвідчений належним чином, оскільки не містить ім`я уповноваженої особи АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також печатки Банку.
Оскільки належними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується відсутність заборгованості за тілом кредиту, доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає безпідставними. 
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що стосуються укладення між сторонами договору приєднання, оскільки в мотивувальній частині рішення відсутні висновки, що договір не укладено.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимого про стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення цих позовних вимог, оскільки позивач на підтвердження позовних вимог в цій частині не надав доказів, що сторони погодили в кредитному договорі умови про розмір відсотків.
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.
 
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку.
 
Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов кредитного договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків, у разі неналежного виконання умов кредитного договору.
 
Суд першої інстанції, встановивши, що в кредитному договорі - Анкеті-заяві, яка підписана відповідачем, не міститься положень про розмір відсотків, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.
 
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17, яка також врахована судом першої інстанції.
 
Позивач, звертаючись до суду з позовом, не надав до позовної заяви належних та допустимих доказів погодження між сторонами істотних умов кредитного договору, а саме щодо розміру відсотків та пені.
 
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
 
Долучений до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також не доводить факту погодження розміру відсотків, оскільки наданий позивачем Витяг не містить підпису відповідача (а.с. 19). Даний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не доводить, який тариф було погоджено між Банком та відповідачем щодо розміру відсотків, пені та штрафів, а містить лише загальні відомості, що картка «Універсальна» є різних видів, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CОNTRACT», «Універсальна GOLD». 
 
Ураховуючи викладене, та зважаючи на те, що умовами Анкети-заяви від 13.08.2012, яка підписана ОСОБА_1 , не передбачено обов`язку останнього щодо сплати відсотків, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.
 
Доводи апеляційної скарги, що суд фактично звільнив відповідача від сплати відсотків, колегія суддів вважає необґрунтованими. 
 
Дійсно, Банк має право на отримання відсотків за користування кредитом. Водночас, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд звільнив відповідача від обов`язку сплати відсотків, оскільки відсотки нараховуються за умовами договору або на підставі закону. Оскільки позивачем не надано належних доказів погодження між сторонами істотних умов кредитного договору щодо розміру відсотків, суд першої інстанції правомірно відмовив в їх стягненні.
 
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави для скасування рішення суду.
 
Розглядаючи спір суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму  для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України
                                          
                                      П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - залишити без задоволення.
 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від                      24 квітня 2023 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий                                                                              О. Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                              О. В. Желепа 
 
                                                                                              О. В. Немировська