УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/46/23 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В. 
Категорія 70 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Борисюка Р.М., Коломієць О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження  в м. Житомирі цивільну справу № 289/46/23  за  позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну виплату аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду  Житомирської області від 23 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Мельника О.В.,
ВСТАНОВИВ:

       У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2020 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів щомісячно. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у ВДВС Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України.
       Відповідач належним чином не сплачує аліменти на утримання дітей, внаслідок чого станом на 28 листопада 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 40410 грн, що є підставою для стягнення пені.
       Оскільки відповідно до положень частини першої статті 196 СК України розмір пені за прострочення сплати аліментів не може перевищувати 100 % від суми заборгованості, позивачка просила стягнути із ОСОБА_2 на свою користь 40410 грн. пені.
       Заочним рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 8 березня 2023 року позовні вимоги задоволено.
       Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів згідно з виконавчим листом№2/289/317/20 за період з лютого 2022 року по листопад 2022 року в розмірі 40410 грн.
       Вирішено питання про розподіл судових витрат.
       Ухвалою суду від 9 травня 2023 року скасовано заочне рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 8 березня 2023 року та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
       19 липня 2023 року представник позивачки звернувся до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який свідчить про те, що загальний розмір заборгованості станом на листопад 2022 року складає 91738 грн. 07 коп., та просив стягнути з відповідача вказану суму. 
       Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 серпня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
       Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів згідно з виконавчим листом№2/289/317/20 за період з лютого 2022 року по листопад 2022 року в розмірі 27000 грн.
       Стягнуто з відповідача на користь держави 1073 грн. 60 коп. судового збору.
       В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача пеню у розмірі 94039 грн. 37 коп..
       На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 19 липня 2023 року на електронну адресу суду надіслано новий розрахунок заборгованості відповідача зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, який свідчить про те, що розмір заборгованості станом на 19 липня 2023 року складає 94039 грн. 37 коп., й ця заборгованість накопичувалася з грудня 2019 року. При здійсненні цього розрахунку державним виконавцем враховано ту обставину, що відповідач зареєстрований ФОП.
       Таким чином, суд повинен був стягнути пеню у розмірі 100 % заборгованості, що становить 94039 грн. 37 коп. Проте, вказаний доказ не був досліджений судом.
       При вирішенні спору суд не навів підстав та розрахунку, з яких він виходив, зменшивши розмір пені до 27000 грн.
       Окрім того, суд залишив поза увагою те, що відповідач є працездатною особою та зареєстрований ФОП, й та обставина, що у лютому та березні 2022 року він не отримував заробітну плату у ТОВ « Натеко Енерго Монтаж», не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей.
       Наголошує на тому, що закон не містить виключень для розрахунку заборгованості, пов`язаних з тим, що фізична особа-підприємець не здійснював підприємницьку діяльність, адже сам факт реєстрації ФОП є підставою для обчислення заборгованості за аліментами на підставі частини другої статті 195 СК України. 
       Матеріали справи не містять жодних належних доказів того, що протягом вказаного періоду відповідач не здійснював господарську діяльність, отже несплата аліментів відбулася саме з вини відповідача.
       Звертає увагу на ту обставину, що, дізнавшись про наявність заочного рішення суду про стягнення з нього неустойки ( пені), відповідач одразу віднайшов кошти на сплату аліментів та протягом березня 2023 року сплатив кошти.
       Вказує, що довідки форми ОК-5 та ОК-7 – це індивідуальні відомості про застраховану особу з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, й містять дані щодо суми заробітку для обчислення пенсії, визначення трудового стажу, сплати страхових внесків. Ці довідки підтверджують лише факт сплати/несплати відповідачем ЄСВ, проте жодним чином не підтверджують розмір отриманих відповідачем доходів.
       Окрім того, на період дії воєнного стану ФОП мають право не сплачувати єдиний внесок. Отже, відповідач має законне право не сплачувати єдиний внесок під час дії воєнного стану, проте це жодним чином не означає, що він не здійснює господарську діяльність та не отримує дохід.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 зазначив, що суд розглянув справу в межах позовних вимог, оскільки у позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути пеню у розмірі 40410 грн. До позовної заяви долучено розрахунок, у якому зазначено про наявність боргу у розмірі 40410 грн.
       Вважає вірним висновок суду про те, що заборгованість за аліментами за лютий та березень 2022 року виникла не з вини відповідача, який не отримував заробітну плату.
       Суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що протягом періоду із січня 2022 року ( окрім жовтня, листопада та грудня 2022 року) відповідач не здійснював підприємницьку діяльність та не отримував жодного доходу.
       Звертає увагу на ту обставину, що на утриманні відповідача перебуває його малолітня дитина від іншого шлюбу – син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Окрім того, ОСОБА_2 утримує доньку своєї дружини від попереднього шлюбу, яка є особою з інвалідністю.
       Таким чином, вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обгрунтоване рішення.
       Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
       Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням радомишльського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2020 року із ОСОБА_2 на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 9 грудня 2019 року й до досягнення старшою дочкою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
26 лютого 2020 року Радомишльським районним судом Житомирської області видано виконавчий лист №2/289/317/20, який з 18 березня 2020 року перебуває на примусовому виконанні у Радомишльському районному відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький).
Долучений до матеріалів справи розрахунок, здійснений старшим державним виконавцем, містить інформацію про те, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дочок, станом на листопад 2022 року складає 40410 грн.
Судом також встановлено, що відповідач з 21 жовтня 2020 року по 5 грудня 2022 року працював у ТОВ « Натеко Енерго Монтаж».
Окрім того, ОСОБА_2 з 25 серпня 2021 року зареєстрований як фізична особа-підприємець.
Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
       Зазначена норма діє в редакції Закону України №2037-VIII від 17 травня 2017 року, який набрав чинності з 8 липня 2017 року. Отже, обмеження загального розміру пені застосовуються до правовідносин, які виникли з 8 липня 2017 року.
       У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц міститься висновок про те, що правило про стягнення неустойки ( пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
       Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць буде різною.
       Законодавець установив розмір пені – 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
       Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
       Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць ( місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати ( при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
       Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.
       За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
       Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним ( періодичним) платежем.
       Строк прострочення обчислюється з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
       На обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 надала суду розрахунок пені, загальний розмір якої становить 64373 грн. 13 коп.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вказаний розрахунок здійснений з врахуванням вказаної правової позиції Верховного Суду. Оскільки за правилами частини першої статті 196 СК України розмір пені не може перевищувати 100 % розміру заборгованості, відтак позивачка вправі ставити питання про стягнення на свою користь 40410 грн. пені за прострочення сплати аліментів.
Однак, вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість зі сплати аліментів за лютий 2022 року та березень 2022 року виникла не з вини відповідача, оскільки йому не була виплачена заробітна плата за цей період, що є підставою для звільнення його від обов`язку сплатити пеню за лютий та березень 2022 року.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.
Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Передбачена даною нормою відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати виникає лише за наявності вини цієї особи.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, на платника аліментів не можна покладати передбачену ч.1 ст. 196 СК України відповідальність, якщо заборгованість виникла з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені) настає у всіх випадках, крім тих, коли існують об`єктивні причини ( несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильний перерахунок аліментів).
Як встановлено судом першої інстанції, відповідач із серпня 2021 року зареєстрований ФОП, отже з врахуванням принципу презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, на відповідача покладається тягар доведення наявності об`єктивних причин, які перешкоджали йому своєчасно сплачувати аліменти.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що факт невиплати ОСОБА_2 заробітної плати за лютий, березень 2022 року, за наявності реєстрації його як ФОП, не звільняє відповідача від обов`язку надати докази того, що він не мав можливості своєчасно сплачувати аліменти внаслідок об`єктивних причин.
Представник позивачки обгрунтовано звернув увагу на ту обставину, що суду не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач протягом вказаного періоду не здійснював підприємницьку діяльність.
Отже, відсутні підстави стверджувати про те, заборгованість за аліментами за лютий та березень 2022 року виникла не з вини відповідача.
Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин підлягає застосування частина друга статті 196 СК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Так, суд першої інстанції обгрунтовано врахував ту обставину, що відповідач створив нову сім`ю та на його утриманні також перебуває малолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Таким чином, висновок суду про зменшення розміру пені до 27000 грн. є вірним.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 94039 грн. 37 коп. й не стягнув вказану суму, є безпідставним, з огляду на наступне.
Так, відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 2 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
У частині п`ятій статті 49 ЦПК України також зазначено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.
Відповідно до частини третьої статті 279 ЦПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Як свідчать матеріали справи, 19 липня 2023 року на електронну адресу суду представником позивачки направлено клопотання про долучення до матеріалів справи нового розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. У клопотанні також містилося прохання врахувати зазначений розрахунок при вирішенні спору та стягнути з відповідача пеню у розмірі 91738 грн. 07 коп.
Ухвалою суду від 9 травня 2023 року розгляд вказаної справи призначено у порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Оскільки судове засідання не проводилося, у даному випадку слід застосовувати правило частини третьої статті 279 ЦПК України, й виходити з того, що заява про збільшення позовних вимог повинна була бути подана протягом тридцяти днів з дня винесення вказаної ухвали.
Однак, клопотання про долучення доказів, у якому містилася вимога про збільшення розміру позовних вимог, подане до суду 19 липня 2023 року, тобто поза межами цього строку.
Окрім того, до клопотання не долучено доказів направлення його копії та доданих до нього клопотань іншим учасникам справи.
Таким чином, суд розглянув справу в межах позовних вимог, викладених у позовній заяві від 22 грудня 2022 року. Та обставина, що судом не винесено відповідну процесуальну ухвалу щодо цього клопотання, не свідчить про наявність підстав для скасування рішення суду.
При цьому, у даному випадку відсутнє порушення права позивачки на судовий захист, оскільки вона не позбавлена можливості заявити ( за наявності для цього підстав) інший позов в частині, яка не охоплена вимогами позовної заяви від 22 грудня 2022 року.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення розміру пені до 27000 грн., однак з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Радомишльського районного суду  Житомирської області від 23 серпня 2023 року змінити з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: