ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

23 січня 2024 року 	м.Суми	

Справа №591/3626/23 
Номер провадження 22-ц/816/51/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2023 року, в складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 16 серпня 2023 року, 

                                                                     в с т а н о в и в:  

05 травня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою. Свої вимоги мотивувала тим, що 21 травня 2021 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого, відповідач взяв у неї в борг грошові кошти у розмірі 6000 доларів США строком на один рік до 21 травня 2022 року, про що власноручно підписав розписку.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 обов`язку щодо повернення коштів, ухиленням від обговорення питання повернення боргу, ігноруванням її телефонних дзвінків, просила стягнути з відповідача її користь 6000 доларів США або в сумі в гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день повернення боргу та 3% річних в сумі 172 долари США.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 5398,07 доларів США.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено у зв?язку з необґрунтованістю.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1908,95 грн, сплачений при зверненні до суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову. 
Вказує, що справа розглянута односторонньо, судом враховано лише докази позивача, а відповідач був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні прав, висловити свою позицію, взяти участь у дослідженні доказів. 
Доводить, що судом першої інстанції при визначенні належної до стягнення суми коштів не враховано ще дві суми, що були повернуті позивачу, а саме: 23 травня 2022 року у розмірі 2000 грн та 30 травня 2022 року у розмірі 1500 грн.
Зазначає, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки у прохальній частині не чітко викладені позовні вимоги, не зрозуміло, що саме просила позивач стягнути: борг у доларах чи гривнях. 
В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13,  ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі розписки, оригінал якої оглянуто судом першої інстанції в судовому засіданні, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1   6000 доларів США, зі строком повернення коштів до 31 травня 2022 року (а.с. 5).
У судовому засіданні позивачка визнала той факт, що на зворотному боці розписки нею власноручно зроблені записи про повернення коштів наступного змісту (а.с. 65):
«7 липня 2021 р. 3190
2 серпня 2021р. 3190
3 вересня 2021р. 3240
1 жовтня 2021р.- 3190
листопад 2021 - 3349
грудень 2021р.
січень 2022
лютий 2022».
Відповідно до розписки від 01 серпня 2022 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 6000 доларів США та зобов?язується повернути цю суму до 01.01.2023 (а.с. 6). 
За поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві та у судовому засіданні, складанням цієї розписки ОСОБА_2 у односторонньому порядку прийняв рішення і написав додаткову розписку, якою збільшив термін виконання зобов?язання за першою розпискою до 01.01.2023.
Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог мотивоване тим, що відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження повернення позивачу коштів за власноручно ним підписаною борговою розпискою від 21 травня 2021 року, а тому з урахуванням умов договору позики та часткового повернення боргу у сумі 601,93 долари США, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача різниці між переданою йому в позику сумою коштів та фактично повернутою, що становить 5398,07 доларів США. 
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Так, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України, за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Зміст наведених норм у сукупності свідчить про те, що прийняття виконання позикового зобов`язання підлягає документальному оформленню та має підтверджуватися відповідною розпискою позикодавця про одержання суми погашення боргу за позикою або розпискою про неможливість повернути борговий документ При цьому, відповідна розписка видається кредитором на вимогу боржника та залишається у боржника.
Вказуючи в апеляційній скарзі про повернення позивачеві грошових коштів за борговою розпискою 23 травня 2022 року у розмірі 2000 грн та 30 травня 2022 року у розмірі 1500 грн, ОСОБА_2 не надав будь-яких доказів повернення цих сум в рахунок погашення богу ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції. 
Боргова розписка від 21 травня 2021 року не містять ніяких відміток про повернення грошових сум боргу 23 травня 2022 року та 30 травня 2022 року.
Із вище викладеного слідує, що суд першої інстанції правильно визначився із наявністю підстав для стягнення на користь позивача не повернутої суми боргу, вказаного у розписці від 21 травня 2021 року, наданій ОСОБА_2 .
Факт повернення відповідачем частини коштів, про що зазначено на зворотній стороні розписки від 21 травня 2021 року, враховано судом при ухваленні рішення по суті справи.
Колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про обмеження відповідача у реалізації права у часті в розгляді справи, оскільки ОСОБА_2 був присутній у судовому засіданні 28 липня 2023 року де надав пояснення по суті спору, за його заявою про витребування доказів було оголошено перерву, також ним подано письмові пояснення у справі (а.с. 56, 68, 62). 
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.  
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367-369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд   

                                                             п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов