ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/6917/20                Головуючий суддя І інстанції Подус Г. С.
Провадження № 22-ц/818/41/24        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із житлових відносин, з них

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2024 року                                                                                 м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Бурлака І.П., Мальованого Ю.М., 
за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання права на приватизацію приміщення та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 у травні 2020 року через свого представника – адвоката Шматько Т.М. звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання права на приватизацію приміщення та зобов`язання вчинити певні дії, а саме визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також здійснити її приватизацію.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.10.1978 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб. 
01.03.1984 року виконавчим комітетом Дзержинської районної ради депутатів трудящих м. Харкова на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради депутатів трудящих м. Харкова від 06.03.1984 року №64 ОСОБА_2 було видано службовий ордер №1655 на сім`ю з трьох чоловік – його, дружини ОСОБА_1 та доньки ОСОБА_3 на право зайняття 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_2 .
01.03.2003 року між ПЖФЕП Дзержинського району міста Харкова та ОСОБА_2 було укладено договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду, відповідно до якого останній та члени його сім`ї приймають у безстрокове користування вищевказане житлове приміщення.
21.12.2007 року ОСОБА_2 було подано заяву про включення вищевказаного приміщення із переліку службових, однак відповіді ним не було отримано.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, і оскільки позивач постійно проживала з ОСОБА_2 , зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та не заявляла про відмову від спадщини, вважається такою, що її прийняла.
Позивачем неодноразово направлялись запити щодо здійснення приватизації вищевказаної квартири, однак зазначене не видалось можливим у зв`язку з відсутністю копії документа щодо закріплення житла до переліку службових та визнання ОСОБА_1 наймачем квартири, при цьому вказані документи уповноваженим органом позивачу та його представнику надано не було та надіслано тільки копію рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради міста Харкова від 06.03.1984 року №64/1 «Про затвердження протоколу №8 від 22.04.1984 року засідання районної житлової комісії з обліку та розподілу житлової площі» та витяг з Протоколу №8 стосовно надання службової житлової площі за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .
Вважає, що у позивача наявні правові підстави на приватизацію вищевказаної квартири виходячи з того, що нею було надано 17.03.2020 року до відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації заяву про приватизацію квартири, довідку про склад сім’ та копію ордеру про надання житлової площі, а надати підтвердження факту, що вказана квартира включена до числа службових можливим не видалось виходячи з того, що рішення виконавчого комітету від 06.03.1984 року Дзержинської районної ради депутатів трудящих м. Харкова відсутнє.
Зазначає, що оскільки ОСОБА_1 вселилась до квартири на законних підставах, зареєстрована та проживає в ній, незаконність її проживання ніхто не оспорює, проте неможливо віднайти документ, на підставі якого спірну квартиру було віднесено до числа службових, а його відсутність позбавляє право можливості ОСОБА_1 реалізувати своє право на приватизацію квартири, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2021 року у позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_1 .
Зобов`язано Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна харківської міської ради здійснити приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_1 .
Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Скарга мотивована тим, що судом порушено вимоги ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та пункту 13 положення 56 приватизація державного житлового фонду.
Вважає, що судом не з`ясовано у кого саме перебуває у повному господарському віданні спірна квартира, оскільки вона не передавалася у комунальну власність із державної власності, тому не з`ясовано до компетенції якого саме органу належить вирішення питання щодо приватизації цієї квартири.
Вказує, що суд не залучив до участі у справі доньку ОСОБА_3 , хоча вона також має право на проживання у спірній квартирі, та в подальшому на її приватизацію
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наступного.
Згідно з частиною десятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» та відповідне Положення, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, які встановлюють порядок передання квартир у приватну власність, та згідно з якими наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, а орган приватизації зобов`язаний у місячний термін із дня одержання заяви прийняти рішення про передання житла у власність, після чого оформити відповідне свідоцтво.
Матеріалами справи підтверджено, та наданими стороною відповідача доказами не спростовується, що ОСОБА_1 була вселена до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на законних підставах, зареєстрована та проживає у ній починаючи з 28.06.1984 року.
При цьому суд першої інстанції відхилив аргументи сторони відповідача про те, що приватизація спірної квартири у даному випадку є неможливою внаслідок відсутності відповідного рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування та відомостей щодо перебування житла на обліку службових жилих приміщень, що унеможливлює попереднє звернення позивача із заявою про виключення даного житла із числа службових та подальше здійснення приватизації відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, порушує право позивача на конституційне право на житло, що також гарантоване Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. 
У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність у позивачки права на приватизацію спірної квартири, ці висновки суду доводами скарги не спростовуються, оскільки відповідач всупереч вимог ст. 12, 81 ЦПК України не надав до суду доказів на підтвердження своїх заперечень про відсутність у нього компетенції для розгляду заяви позивачки про приватизацію спірної квартири. Наведені з цього приводу аргументи належними і допустимими доказами не підтверджені та спростовуються належним чином доведеним фактом, що позивачка є членом сім`ї наймача спірної квартири, з яким був укладений відповідний договір найму, який не містить відомостей про те, що спірна квартира є службовою, внаслідок чого та відповідно до наведених норм матеріального права позивачка дійсно має право на її приватизацію. Доводи скарги про те, що спірна квартира наразі є службовою відповідач не довів, тому колегія суддів з цих підстав їх відхиляє. Рішення суду не має ґрунтуватися на припущеннях, ч. 6 ст. 81 ЦПК України. 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з службовим ордером №1655 від 01.03.1984 року, виданим ОСОБА_2 , сім`я якого складається із 3 чоловік, на підставі рішення виконкому Дзержинської районної Ради депутатів трудящих міста Харкова від 06.03.1984 року №64, надано право на зайняття 3 кімнатної квартири загальною житловою площею 45 кв. м. у квартирі АДРЕСА_2 (склад сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ).
Шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладено 13.10.1978 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданим Палацом одруження « ОСОБА_4 » (свідоцтво серії НОМЕР_1 
На підставі вищевказаного службового ордеру було укладено договір найму житлового приміщення в будинках державного та громадського житлового фонду від 01.03.2000 року.
Відповідно до копії рішення виконавчого комітету районної ради Дзержинської районної ради народних депутатів від 06.03.1984 року №64/1 та доданого до нього протоколу №8 засідання райжилкомії Дзержинського райвиконкому від 22.02.1984 року ОСОБА_2 надано квартиру АДРЕСА_3 .
12.12.2007 року ОСОБА_2 звернувся із заявою до голови Дзержинської ради м. Харкова з проханням вивести квартиру із числа службового житла
Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 15.12.2015 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 17.03.2020 року звернулась із заявою про передачу квартири АДРЕСА_2 у приватну власність у порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».
Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі – приватизація) – це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України
Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
За змістом статей 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.
У пункті 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, передбачено, що громадянин подає до органів приватизації такі документи:
заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;
копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;
копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);
копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);
довідку про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;
технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок – технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;
копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;
документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;
копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);
заява-згоду тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає помилковим рішення суду про зобов`язання відповідача здійснити приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_1 , оскільки таке імперативне рішення суду не враховує тієї обставини, що крім позивачки у спірній квартири зареєстроване постійне місце проживання її доньки, а тому одноосібна приватизація спірної квартири на ім`я позивачки стосується також прав її доньки, яка до розгляду справи позивачкою в суді першої інстанції не була долучена у передбаченому ст. 51 ЦПК України порядку в якості співвідповідача і такої процесуальної можливості у суду апеляційної інстанції відповідно до змісту ст. 367 ЦПК України немає. 
Наведені з цього приводу доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи. За таких обставин В такій ситуації у суду не було законних підстав для зобов`язання відповідача приватизувати спірну квартиру лише на підставі заяви позивачки, в якій не враховані права на приватизацію її доньки. 
Тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити, ухвалити нове рішення про часткове задоволення вимог та про зобов`язання відповідача розглянути по суті заяву ОСОБА_1 про приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_1 , що відповідає диспозитивним повноваженням відповідача ухвалювати рішення про приватизацію спірної квартири на підставі перевірки усіх визначених у вказаних нормах матеріального права питаннях щодо приватизації спірної квартири, з урахуванням вищевказаних прав доньки позивачки та визнаного судом права позивачки ОСОБА_1 на приватизацію спірної квартири. 
Оскільки висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи та наведеним нормам цивільного права, то відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада  2021 року в частині зобов`язання Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради здійснити приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_1 – скасовує. В цій частині необхідно ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_1 до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання права на приватизацію приміщення та зобов`язання вчинити певні дії слід задовольнити частково. Зобов`язати Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 про приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_1 . В іншій частині оскаржене рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 259, ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада  2021 року в частині зобов`язання Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради здійснити приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_1 скасувати.
В цій частині ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання права на приватизацію приміщення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Зобов`язати Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 про приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_1 .
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 08 лютого 2024.

Головуючий                                                                         В.Б.Яцина.

Судді колегії                                                                                         І.В. Бурлака.

                        Ю.М. Мальований.