ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 р. 	Справа № 520/16081/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національної поліції України в особі Сектору з питань пенсійного забезпечення на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 04.09.23  по справі № 520/16081/23
за позовом                ОСОБА_1  
до               Національної поліції України в особі Сектору з питань пенсійного забезпечення                       
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Національної поліції України в особі Сектору з питань пенсійного забезпечення (далі по тексту – НПУ, відповідач), у якому просив суд:
- визнати протиправними дії Сектору з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 у прийнятті та надсиланні до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області документів про призначення пенсії за вислугу років;
- зобов`язати Національну поліцію України в особі Сектору з питань пенсійного забезпечення прийняти від ОСОБА_1 документи про призначення пенсії за вислугу років та надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області документи, необхідні для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до п. «а» статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України в особі Сектору з питань пенсійного забезпечення на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір.
В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність відмови відповідача у прийнятті та надсиланні до органу Пенсійного фонду України документів для призначення пенсії за вислугу років з вказівкою на недостатність вислуги років позивача у календарному обчисленні, оскільки вислуга років позивача, яка підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить більше 25 календарних років, що свідчить про набуття ОСОБА_1 права на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі – Закон № 2262-ХІІ).
З посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а, стверджував, що основним актом на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-ХІІ, а пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб” від 17 липня 1992 р. № 393 (далі по тексту – Постанова № 393).
Також звернув увагу, що позивачем було направлено на адресу відповідача всі необхідні документи для вирішення питання про призначення йому пенсії за вислугу років, з дотриманням всіх умов, визначених Порядком № 3-1, при цьому, жодних посилань на недостатність поданих документів, лист відповідача від 01.06.2023 № Ю-361/48-2023 не містить, разом з цим, відповідачем протиправно не виконано вимоги Закону № 2262-ХІІ та Порядку № 3-1 щодо підготовки, подання та направлення документів до органу, що призначає пенсії за місцем проживання позивача, що і слугувало підставою для звернення до суду з позовом щодо зобов`язання відповідача вчинити такі дії.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 по справі № 520/16081/23 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Національної поліції України в особі Сектору з питань пенсійного забезпечення (вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 40108578) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Визнано протиправними дії Сектору з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 40108578) щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у прийнятті та надсиланні до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області документів про призначення пенсії за вислугу років.
Зобов`язано Національну поліцію України в особі Сектору з питань пенсійного забезпечення (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 40108578) прийняти від ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) документи про призначення пенсії за вислугу років та надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області документи, необхідні для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відповідно до п. «а» статті 12 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Стягнуто з Національної поліції України в особі Сектору з питань пенсійного забезпечення (вул. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 40108578) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 по справі № 520/16081/23 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про правомірність відмови позивачу у прийнятті та надсиланні до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області документів про призначення пенсії за вислугу років, так як наказ про звільнення позивача від 11.01.2016 № 3 о/с зі встановленими розмірами вислуги років, у тому числі календарної, у меншому ніж 25 років розмірі, що має вирішальне значення при вирішенні питання про наявність у особи права на пенсію за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ є чинним, законним та позивачем не оскаржувався.
Також зазначив, що у первинній редакції пункт 3 Постанови № 393 передбачав перелік періодів, що зараховуються до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці 1 пункту 1 цієї постанови на пільгових умовах, однак, постановою Кабінету Міністрів України “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393”від 16.02.2022 № 119 (далі – Постанова № 119) внесено зміни до Постанови № 393,  відповідно до яких вислуга років позивача у пільговому обчисленні враховується виключно для визначення розміру пенсії, а для призначення пенсій на момент звільнення зі служби необхідно мати вислугу 25 календарних і більше років.
При цьому, судом першої інстанції не враховано, що позивач із заявою про направлення документів для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ звернувся до відповідача 27.04.2023, тобто після набрання чинності (19.02.2022) вищезазначеними змінами до Постанови № 393, що утворює для відповідача обов`язок діяти виключно у спосіб, встановлений законом, в редакції на момент звернення позивача, тобто на момент виникнення спірних правовідносин.
З посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.03.2018 у справі № 727/8049/17 зауважив, що з огляду на не здійснення позивачем конкретних дій щодо реалізації свого права під час дії попередньої редакції Постанови № 393, безпідставним є застосування закону, який втратив чинність на момент волевиявлення особи, щодо реалізації певного права.
Отже, за такого правового регулювання, беручи до уваги, що обсяг календарної вислуги років позивача складає 16 років 08 місяців 18 днів, тобто менше 25 років календарної вислуги, необхідних для призначення пенсії згідно з пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для призначення пенсії за вказаною нормою права та, як наслідок, ознак протиправності у діях відповідача у спірних правовідносинах, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
У надісланих до суду апеляційної інстанції додаткових поясненнях, відповідач, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 31.08.2023 у справі № 200/4951/22, від 11.09.2023 у справі № 480/4827/22, від 07.09.2023 у справі № 560/9478/22, від 15.09.2023 у справі № 380/10714/22,  від 18.10.2023 у справі № 360/17/23 та від 14.11.2023 у справі № 600/3836/22-а, наполягав, що відповідно до законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, пільгова вислуга років зараховується поліцейським до вислуги років виключно для визначення розміру пенсії, а необхідною умовою для призначення пенсії є наявність необхідної календарної вислуги років, яка у позивача відсутня, а відтак не має і будь-яких передумов для зарахування позивачу вислуги років у пільговому обчисленні до календарної вислуги років.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, позивач не погодився з доводами апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні та залишити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 року по справі №520/16081/23 без змін.
Так, позивач заперечував проти тверджень Національної поліції України, що спірні правовідносини між сторонами виникли - 01.06.2023, оскільки права позивача були порушені під час його звільнення - 15 січня 2016 року, крім того, дата надання відповіді на звернення позивача від 27.04.2023, не може бути датою виникнення спірних правовідносин, оскільки вказане не унормовано жодним нормативно-правовим актом.
Наполягав, що календарна вислуга років повинна бути зарахована позивачу на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін Постановою № 119, оскільки саме вказана редакція діяла станом на момент звільнення позивача з Національної поліції України (15 січня 2016 року) та набуття останнім права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
Також зазначив, що висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а та від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18 є обов`язковими до врахування Судами, оскільки вони сформульовані за відповідного правового регулювання на час виникнення у позивача права на призначення пенсії, а отже є релевантними у спірних правовідносинах.
З огляду на викладене, вважає, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а відтак рішення суду першої інстанції винесено з повним дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що з 27 квітня 1999 року по 06 листопада 2015 року позивач проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ України, з 07 листопада 2015 року по 15 січня 2016 року - службу в Національній поліції України, що підтверджується послужним списком № М-083367.
Згідно з витягом з наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України по особовому складу №3о/с від 11.01.2016, на підставі рапорту ОСОБА_2 від 06.01.2016, відповідно до Закону України "Про Національну поліцію» та підпункту 22 пункту 2 розділу V «Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України» звільнено зі служби в Національній поліції за підпунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77: полковника поліції ОСОБА_1 (М-083367), начальника управління внутрішньої безпеки в Київській області, з 15 січня 2016 року, з виплатою компенсації за 7 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час.
Вислуга років на день звільнення складала:
- у календарному обчисленні для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та стажу служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років - 16 років 08 місяців 18 днів;
- час навчання - 02 роки 04 місяці 11 днів;
- на пільгових умовах - 06 років 01 місяць 02 дні;
- усього - 25 років 02 місяці 01 день.
27.04.2023 позивач звернувся до Сектору з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України з заявою про призначення пенсії за вислугу років, в якій просив задовольнити заяву та направити відповідний пакет документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
До заяви від 27.04.2023 позивачем подано: довідку про розмір грошового забезпечення станом на 06.11.2015; довідку про додаткові види грошового забезпечення, які заявник отримував з 01.01.2013 по 06.11.2015; довідку про розмір грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 15.01.2016; копії документа про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків; довідку АТ "Ощадбанк"; копію паспорта; копію витягу з наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 11.01.2016 №3; копію послужного списку (особовий №М-083367).
01 червня 2023 року Сектор з питань пенсійного забезпечення Національної поліції України листом № Ю-361/48-2023, за наслідками розгляду звернення позивача щодо оформлення та подачі документів до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії за вислугу років, повідомив позивача, що пільгова вислуга зараховується до вислуги років виключно для визначення розміру пенсії. Оскільки, вислуга років позивача у календарному обчисленні на день звільнення становить 16 років 08 місяців 18 днів, для оформлення пакету документів до органів Пенсійного фонду для призначення пенсії за вислугу років немає законних підстав.
Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з посиланням на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03 березня 2021 року по справі № 805/3923/18-а, від 14 квітня 2021 року по справі № 480/4241/18, зазначив, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років, із зарахуванням на пільгових умовах часу проходження служби, в органах Міністерства внутрішніх справ України, в окремих підрозділах Національної поліції України.
Також, з огляду на приписи абзацу першого пункту 12 Постанови № 3-1 зауважив, що саме на відповідача покладено обов`язок оформлення документів і направлення відповідного подання до пенсійного органу для призначення пенсії, а тому, враховуючи висновок суду про наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років з урахуванням пільгового стажу, суд вважав дії відповідача щодо відмови позивачу в оформленні та поданні до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області документів для призначення пенсії за вислугу років з згідно пунктом «а» статті 12 Закону України № 2262-XII протиправними.
Як наслідок, з метою ефективного поновлення порушених прав позивача у спірних відносинах, суд обрав належним способом захисту прав позивача - зобов`язання Національної поліції України в особі Сектору з питань пенсійного забезпечення прийняти від ОСОБА_1 документи про призначення пенсії за вислугу років та надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області документи, необхідні для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до п. «а» статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із положеннями статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, визначає Закон № 2262-ХІІ. Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Положеннями статті 1 Закону № 2262-XII встановлено, що особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Згідно з пунктом «б» статті 1-2 Закону №2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Відповідно до статті 2 Закону № 2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Приписами пункту “а” частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у  пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2  цього Закону (крім осіб, зазначених у  частині третій  статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у  частині другій  статті 17 цього Закону.
Відповідно до частини 2 статті 17 Закону № 2262-ХІІ до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, особам, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Згідно з частиною 4 статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб” затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393.
Положеннями пункту 1 Постанови № 393, в редакції на час звільнення позивача з посади, установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховується, зокрема, служба в органах внутрішніх справ України та час роботи в Національній поліції.
16.02.2022 прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 № 119 “Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393” (набрала чинності 19 лютого 2022 року), якою абзац 1 пункту 3 Порядку № 393 викладено в наступній редакції: «Установити, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, зазначеним у пунктах “б”-“д”, “ж” і “з” статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, час роботи в Національній поліції», а абзац 1 пункту 3 Порядку № 393 - в такій редакції: “До вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах”, яка була чинна на момент звернення позивача із заявою про перерахунок вислуги років.
Згідно пункту 2-1 Постанови №393, для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
Спірним між сторонами цієї справи є питання щодо застосування календарної чи пільгової вислуги років при встановленні підстав для направлення до органу Пенсійного фонду України документів для призначення позивачу пенсії за вислуги років.
Посилаючись на приписи статті 12 Закону № 2262-XII, відповідач вважає, що підставою для призначення пенсії за вислугу років в даному випадку є 25 років і більше саме календарної вислуги.
Позивач же у позовній заяві посилається те, що можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Колегія суддів зауважує, що після прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 року №119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393», як стаття 12 Закону №2262-XII, та і Постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.
Відтак, виходячи з положень статті 12 Закону №2262-XII та пунктів 1 та 2-1 Постанови №393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови № 393 визначає, що певні періоди, зокрема час проходження служби в органах внутрішніх справ та час роботи в Національній поліції.
Тобто, Постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №119 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» усунуто розбіжності між Законом № 2262-XII та Постановою № 393 щодо врахування пільгової вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-XII.
З аналізу наведених норм слідує, що станом на дату звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до п. “а” ст. 12 за Законом № 2262-ХІІ (27.04.2023) пункт 3 Порядку № 393 діяв в новій редакції Постанови № 119, якою не передбачено можливості зарахування до календарної вислуги років, наявність якої надає право особі на призначення пенсії за вислугу років, пільгових років служби позивача.
З огляду на те, що вислуга років позивача станом, як на день звільнення так і на день звернення до відповідача, згідно із наказом № 3-ос “Про особовий склад” (а.с. 28), у календарному обчисленні складала 16 років 08 місяців 18 днів, що з урахуванням встановлених у справі обставин не відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років, передбаченим пунктом “а” частини 1 статті 12 Закону № 2262 -ХІІ, а саме – наявності на день звільнення вислуги не менше 25 календарних років і більше, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття рішення про зарахування позивачу пільгової вислуги років до календарної та, відповідно, підготовки пакету документів для подачі до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.
Отже, відповідач правомірно відмовив ОСОБА_1 у прийнятті та надсиланні до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області документів про призначення пенсії за вислугу років.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 31.08.2023 у справі № 200/4951/22, від 15.09.2023 у справі № 380/10714/22, від 18.10.2023 у справі 360/17/23 та від 14.11.2023 у справі № 600/3836/22-а, та з урахуванням частини 5 статті 242 КАС України, колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.
Варто зазначити, що позивач, з доводами якого погодився суд першої інстанції, обґрунтував свої вимоги посиланнями на попередню редакцію Постанови № 393, яка діяла час його звільнення зі служби, проте втратила свою чинність на дату звернення до відповідача із заявою від 27.04.2023, а тому не може бути застосована до спірних правовідносин.
З тих же підстав колегія суддів вважає помилковим посилання позивача та суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18, оскільки останні сформовані на підставі іншого правового регулювання, а саме з урахуванням положень попередньої редакції Постанови № 393, яка була чинна до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16 лютого 2022 року.
Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року № 755/10947/17 зазначено, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а в даному випадку такою є постанова Верховного суду від 14.11.2023 у справі № 600/3836/22-а.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 по справі № 520/16081/23 не відповідає, оскільки приймаючи рішення суд не правильно застосовував норми матеріального права, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає закону.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 по справі № 520/16081/23 та прийняти постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Національної поліції України в особі Сектору з питань пенсійного забезпечення - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 по справі № 520/16081/23 - скасувати. 
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національної поліції України в особі Сектору з питань пенсійного забезпечення про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова