ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року 
м. Київ

справа № 640/12988/20
адміністративне провадження № К/990/21870/23  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Хохуляка В.В., суддів: Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу №640/12988/20 за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до Державного підприємства «Конярство України» про стягнення коштів, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 (головуючий суддя Губська Л.В., судді:  Карпушова О.В., Степанюк А.Г.),

УСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Запорізькій області звернулося до суду з позовом до Державного підприємства «Конярство України» про стягнення з відповідача податкового боргу зі сплати податку на додану вартість у сумі 4'448'874,19грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2021 позов задоволено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2021 скасовано. Провадження у справі за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до Державного підприємства «Конярство України» про стягнення коштів закрито. Справу віднесено до юрисдикції Господарського суду м. Києва. 

Головне управління ДПС у Запорізькій області звернулось з касаційною скаргою до Верховного Суду. 

Ухвалою Верховного Суду від 30.06.2023 відкрито касаційне провадження у справі №640/12988/20 за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Ухвалою суду від 18.03.2024 розгляд справи призначено у порядку письмового провадження на 19.03.2024.

Касаційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.

Верховний Суд, на підставі встановлених фактичних обставин справи, з`ясував наступне.

У справі, що розглядається, податковий орган звернувся до суду з позовом до Підприємства про стягнення податкового боргу.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено.

Ухвалою апеляційного суду задоволено клопотання Підприємства про закриття провадження у справі, рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито, роз`яснено позивачу, що розгляд справи віднесений до юрисдикції Господарського суду м. Києва.

Врахувавши суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що оскільки на момент звернення контролюючого органу до суду з позовом, який стосується стягнення податкового боргу, господарським судом стосовно ДП «Конярство України» порушено справу про банкрутство, то в силу приписів зазначених вище норм цей позов ГУ ДПС у Запорізькій області, як кредитора, має бути розглянутий цим же судом.

Податковий орган не погодився з ухвалою суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, звернувся з касаційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, передати справу до суду апеляційної інстанції для розгляду. В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №320/1237/20, зокрема, Верховний Суд вказав, що визначаючись щодо юрисдикційної належності спору, спеціальною нормою для визначення юрисдикції в цій справі має бути саме пункт 8 частини першої статті 20 ГПК України, відповідно до якого, до господарської юрисдикції не відносяться спори про визначення і сплату (стягнення) грошових зобов`язань, визначених відповідно до ПК України. Таким чином, як вважає позивач, висновки апеляційного суду про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з необхідністю розгляду вимог податкового органу щодо стягнення податкової заборгованості у господарському процесі, не відповідають висновкам Верховного Суду, що призвело до ухвалення судового рішення  з порушенням норм процесуального права.

До суду надійшов відзив Підприємства на касаційну скаргу, відповідач просить у задоволенні касаційної скарги відмовити. Обґрунтовуючи свою позицію відповідач зазначає, що у справі, яка розглядається та у справі на яку посилається податковий орган, не є тотожними предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами обставини, а також наявне різне правове регулювання спірних правовідносин. З огляду на викладене, оскільки правовідносини не є подібними, відсутні підстави для касаційного оскарження, відтак, Підприємство вважає, що касаційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 339 КАС України. 

Також, відповідач звернувся до суду з клопотанням про зупинення касаційного провадження до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №908/129/22 (908/1333/22), яку передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини четвертої статті 302 ГПК України, з необхідності відступу від висновку щодо застосування норм права у подібних відносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №320/12137/20.

Верховний Суд, переглянувши ухвалу суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції  норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

З оскаржуваного судового рішення слідує, що апеляційний суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що Кодекс України з процедур банкрутства, який є спеціальним щодо регулювання спірних правовідносин, у зв`язку з порушенням справи про банкрутство відповідача, до грошових зобов`язань відносить і зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів). Відтак у разі наявності заборгованості в боржника перед контролюючим органом, останній уповноважений відповідно до ПК України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу і набуває статусу кредитора у розумінні Кодексу України з процедур банкрутства. 

Для таких грошових зобов`язань передбачений окремий порядок їх пред`явлення до боржника, а саме: щодо поточних вимог кредиторів - шляхом розгляду спору щодо таких вимог у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. При цьому, законодавство з питань банкрутства не розрізняє кредиторські вимоги за суб`єктом їх пред`явлення - кредитором - особою публічного права чи кредитором - особою приватного права, винятком є лише спори, пов`язані з визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України.

З огляду на вищезазначене, суд констатував, що спірні правовідносини повинні вирішуватись у межах господарського судочинства в Господарському суді м. Києва в межах справи №910/21682/15 про банкрутство Державного підприємства «Конярство України», а тому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити.

Суд апеляційної інстанції покликався на позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 28.04.2022 у справі №300/2043/19, яка, у свою чергу, заснована на правових позиціях Великої Палати Верховного Суду, наведених у постановах від 27.02.2019 (справа №826/1866/17), від 23.09.2020 (справа №826/16976/16), від 21.09.2021 (справа № 905/2030/19(905/1159/20) та Верховного Суду у постанові від 11.02.2021 (справа № 560/2855/20).

Не погоджуючись з таким висновком апеляційного суду, у касаційній скарзі позивач посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України та неврахування судом при ухваленні рішення висновку Верховного Суду, викладеного Великою Палати Верховного Суду у справі №320/1237/20. У постанові від 13.04.2023 Судом указано, що до справ, які належать до юрисдикції господарських судів, входять справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, зокрема, справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів, укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України.

Як встановлено частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах касаційного провадження, суд враховує, що у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України закріплена спеціальна юридична норма, відповідно до якої до справ, що належать до юрисдикції господарських судів, входять справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, зокрема:

справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати;

поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника,

за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.

Зазначена правова норма визначає вичерпний перелік спорів, що підсудні господарським судам у межах розгляду справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та містить виняток щодо поширення юрисдикції господарських судів на певні спори (податкові спори) у межах цієї категорії справ, а саме про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.

Особливості порядку та процедури розгляду справ про банкрутство в межах господарської юрисдикції, визначеної ГПК України, регламентуються КУзПБ. При цьому КУзПБ не можна розглядати з точки зору розширення господарської юрисдикції на певні категорії спорів, щодо яких встановлено виняток пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України, що розглядаються у межах справ про банкрутство, оскільки саме ГПК України визначається юрисдикція господарських справ, КУзПБ встановлюється не юрисдикція справ, а особливості порядку та процедури розгляду лише певної категорії спорів у межах господарської юрисдикції, визначеної статтею 20 ГПК України.

Згідно з преамбулою КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Статтею 7 цього Кодексу визначено порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник.

Відповідно до частини першої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Так само як особливості розгляду податкових спорів у межах адміністративної юрисдикції, визначеної КАС України, регламентуються ПК України, особливості порядку та процедури розгляду справ про банкрутство в межах господарської юрисдикції, визначеної ГПК України, регламентуються КУзПБ.

Згідно із частиною другою статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Вказана текстуальна конструкція статті 7 КУзПБ свідчить на користь того, що законодавець, маючи на меті віднести до юрисдикції господарських судів певні категорії спорів, як-то стягнення заробітної плати, поновлення на роботі, окремо про це детально зазначив та виокремив такі спори, при цьому у статті жодним чином не виокремлено податкових спорів, що виникають з податкових відносин та врегульовані ПК України.

Зазначення у статті 7 КУзПБ «всі майнові спори» є широким поняттям та жодним чином не свідчить, що цей Кодекс розширює господарську юрисдикцію за межі юрисдикції, визначеної ГПК України.

Відсутність у КУзПБ застереження про невиключення з розгляду в межах процедури банкрутства спорів з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, що виникають з податкових правовідносин, не визначає їх підсудність господарським судам, оскільки такі застереження містяться в пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України, яка визначає юрисдикцію господарських судів, у тому числі щодо справ про банкрутство.

У справі, що розглядається, оскаржуване судове рішення мотивовано тим, що як вбачається зі змісту положень статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що юрисдикцію судів щодо розгляду тих чи інших спорів встановлюють лише процесуальні кодекси (ГПК України, КАС України, ЦПК України). Тобто зі змісту статті 7 КУзПБ слід дійти висновку, що така не встановлює особливостей, за яких адміністративні спори, що виникають з податкових відносин, віднесено до юрисдикції господарських судів у межах процедури банкрутства.

Зазначену правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.11.2023 у справі №980/129/22 (908/1333/22).

Крім того, у згаданій справі Суд вказав, що аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №320/12137/20, від висновку щодо якого Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав відступати.

Суд наголосив, що після прийняття 13.04.2023 Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі №320/12137/20 не змінилося законодавство, не змінився порядок врегулювання спірних правовідносин, не виявлено ані застарілості правового підходу щодо визначення юрисдикції подібних спорів, ані неефективності такого підходу внаслідок змін у правовому регулюванні, ані будь-яких вад попереднього судового рішення.

Таким чином, керуючись нормами права, що підлягають застосуванню у даній справі, суд касаційної інстанції вважає необхідним передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції для прийняття обґрунтованого і законного рішення, з урахуванням викладених Верховним Судом висновків.

Пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України унормовано, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Суд касаційної інстанції, переглянувши клопотання Підприємства про зупинення касаційного провадження до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №908/129/22 (908/1333/22), з огляду на ухвалення Великою Палатою рішення у згаданій справі та закінчення розгляду цієї справи у порядку касаційного перегляду судового рішення, вважає, що відпали обставини для зупинення провадження.

Керуючись статтями 345, 349, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області задовольнити.

Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 у справі №640/12988/20 скасувати. Справу №640/12988/20 передати до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

-------------------

-------------------

-------------------
В.В. Хохуляк
І.Я. Олендер
Р.Ф. Ханова
Судді Верховного Суду