Номер провадження: 22-ц/813/834/24 
Справа № 947/38819/20
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2022 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки, -
                                           В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси із заявою, заінтересовані особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки, в якій просила суд визнати ОСОБА_2 недієздатною та встановити над нею опіку, призначивши її - ОСОБА_1 її опікуном, мотивуючи заяву тим, що ОСОБА_2 є сестрою заявника та страждає на психічне захворювання, постійно здійснює вчинки, які не властиві психічно здоровій людині.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог заявника, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
У частині першій статті 130 ЦПК України зазначено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
Аналіз частини шостої статті 128, частини першої статті 130 ЦПК України дає підстави для висновку, що судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи лише у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси (Постанова Верховного Суду від 08.05.2023 року у справі № 201/9898/19).
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 сформульовано висновок про те, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то потрібно припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому потрібно виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.
Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Одеського апеляційного суду із заявами процесуального характеру за допомогою електронної пошти з таких адрес: « ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Крім того, адресу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_1 особисто зазначала у письмових заявах до апеляційного суду в якості засобу комунікації (наприклад а.с.198-199 том 3).
Судова повістка-повідомлення про судове засідання на 20.02.2024 року о 16-00 г. доставлена до електронної скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_1 12.01.2024 року о 13-51-51 г. (том 3, а.с. 221).
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, заявник ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 20.02.2024 року на 16-00 г. не з`явилася, направила письмову заяву про відкладення судового засідання, в якій зазначила, що вимушена проживати в селищі Кароліно-Бугаз Одеської області з двома малолітніми дітьми і через обмеження транспортного сполучення з м. Одеса, має труднощі дістатися до місця розгляду справи в Одеському апеляційному суді. 
Разом з тим, в призначене на 16-00 годину 20.02.2024 року судове засідання до Одеського апеляційного суду з`явився адвокат Тодирець А.О., який представив ордер щодо представництва інтересів ОСОБА_1 датований 20.02.2024 року з вказівкою, що ордер виданий на підставі укладеного між ним та ОСОБА_1 договору про надання правової допомоги від 19.02.2024 року, який був укладений зі слів адвоката у м. Одесі. Адвокат Тодирець А.О. просив відкласти судове засідання у зв`язку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи.
Присутні в судовому засіданні заінтересовані особи ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та її представник адвокат Баранова О.В. категорично заперечували проти відкладення судового засідання, оскільки клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи є намаганням затягування розгляду справи, в якій вона вже надавала пояснення і в якій було за її клопотанням проведено судово-психіатричну експертизу, що на думку заінтересованих осіб є проявом зловживанням з боку заявника.
Як вбачається з матеріалів справи 10.01.2024 року ОСОБА_1 згідно з поданою нею письмовою заявою особисто ознайомилась в Одеському апеляційному суді з матеріалами справи в тому числі з висновком судово-психіатричного експерта № 611 від 25.10.2023 року.
Про судове засідання на 20.02.2024 року на 16-00 г. заявник ОСОБА_1 була обізнана за 39 днів до судового засідання.
Будь-яких обставин, які б свідчили про неможливість вирішити питання щодо представництва своїх інтересів в суді апеляційної інстанції заздалегідь, ОСОБА_1 у заяві про відкладення не наведено. 
Тобто уклавши з адвокатом угоду безпосередньо перед судовим засіданням, ОСОБА_1 створила всі умови для подання адвокатом заяви про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення судового засідання. 
При таких обставинах, колегія суддів розцінює такі дії ОСОБА_1 не як необхідність використання нею права на представництво своїх інтересів в судовому засіданні, а як зловживання своїми правами, спрямоване на затягування розгляду справи.
Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 надавала свої пояснення та виклала свої доводи в апеляційній скарзі і поясненнях до апеляційного суду. 
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Оскільки поважність причин відсутності ОСОБА_1 в судовому засіданні 20.02.2024 року о 16-00 г. судом апеляційної інстанції не встановлена, а також не встановлено поважних причин не забезпечення представництва своїх інтересів в судовому засіданні заздалегідь, враховуючи, що заявник реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів в заяві до районного суду та апеляційній скарзі, і наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності ОСОБА_1 при таких обставинах не є порушенням її прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові  Верховного Суду у справі № 361/8331/18. 
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав. 
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у заяві ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 недієздатною особою, встановлення над нею опіки, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав вважати, що у цієї особи є психічний розлад здоров`я. При цьому в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції зазначив, що після скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси про призначення судово-психіатричної експертизи Одеським апеляційним судом, ОСОБА_1 більше не заявляла клопотання про призначення зазначеної експертизи.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що: 
- заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є рідною сестрою по матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є батьком ОСОБА_2 ;
- згідно з довідкою КНП «Міський психіатричний диспансер» серії 12ЯЯУ № 838705 від 06.10.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є особою без прояв психічних розладів;
- згідно з відповіддю КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР від 30.11.2021 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 під наглядом лікаря-психіатра не перебуває;
- ОСОБА_2 була присутня у судових засіданнях під час розгляду цієї справи, у яких вела себе адекватно, надавала пояснення у справі, заявляла клопотання;
- свідок ОСОБА_4 , яка була вчителькою ОСОБА_2 та яка була допитана у судовому засіданні, не підтвердила факту того, що у ОСОБА_2 є психічні розлади, нею лише було пояснено, що ОСОБА_2 погано навчалася та не контактувала зі своїми однокласниками, була замкнутою.
Колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до статті 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.
Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України).
Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша-третя статті 41 ЦК України).
Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб,   а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.
Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.
Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України).
Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (стаття 58 ЦК України).
Звертаючись до суду із цією заявою  ОСОБА_1 в порядку статті 60 ЦК України просила суд визнати недієздатною ОСОБА_2 та призначити себе її опікуном.
Розглядаючи заяву про визнання особи недієздатною, суд першої інстанції не вирішив питання про призначення експертизи для встановлення психічного стану особи щодо якої подано заяву про визнання її недієздатною та виходив при цьому з того, що після скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси про призначення судово-психіатричної експертизи Одеським апеляційним судом, ОСОБА_1 більше не заявляла клопотання про призначення зазначеної експертизи щодо психічного стану ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.
У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу.
У справі, яка переглядається, відсутні відомості про ухилення ОСОБА_2 від проходження експертизи.
Колегія суддів не погоджується з висновком районного суду про необхідність повторного клопотання заявника на призначення судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_2 після скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси про призначення судово-психіатричної експертизи Одеським апеляційним судом, оскільки скасування такої ухвали відбулось через процесуальні порушення суду і не вирішення питання про допуск до участі у справі особи щодо якої заявлено про призначення судово-психіатричної експертизи - ОСОБА_2 . При цьому після скасування ухвали за апеляційною каргою ОСОБА_2 , справа направлена до суду для продовження розгляду. Тобто апеляційний суд скасовуючи ухвалу районного суду про призначення експертизи не вирішував клопотання ОСОБА_1 по суті, а направив справу для продовження розгляду. 
Проте районний суд не встановивши дійсний психічний стан ОСОБА_2 , яка не ухилялась від проведення судової психіатричної експертизи, вирішив заяву ОСОБА_1 по суті, відмовивши у її задоволенні.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про неповноту оскаржуваного судового рішення.
Усуваючи неповноту допущену районним судом при розгляді заяви ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 недієздатною особою, апеляційний суд задовольнив клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_2 .
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 611 від 25.10.2023 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 у теперішній час на будь-який психічний розлад не страждає, тому за своїм психічним станом здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 3, а.с. 204-210).
Встановивши, що ОСОБА_2 у теперішній час на будь-який психічний розлад не страждає і тому за своїм психічним станом здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції виходячи з його неповноти та необґрунтованості - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки - залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 29.02.2024 року.

Головуючий:                  О.М. Таварткіладзе

Судді:                 А.П. Заїкін 

                                                                        С.О. Погорєлова