П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 березня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/13737/22	
          Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.
                    Дата і місце ухвалення 08.12.2022р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Бойка А.В.,
                         суддів:  Федусика А.Г,
                                        Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В :
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 734 від 25.08.2022 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника командира з озброєння – начальника технічної частини військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 у вигляді оголошення “попередження про неповну службову відповідальність”. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 року позов  задоволено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
Апелянт зазначив, що згідно ст. 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
На думку апелянта, суд першої інстанції при застосуванні статті 86 Дисциплінарного статуту не врахував, що ця норма стосується саме командира, який призначив службове розслідування, і в спірних правовідносинах командиром, який призначив службове розслідування є командир Військової частини НОМЕР_2 , а не відповідач.
Оскаржуваний наказ прийнятий командиром військової частини НОМЕР_1 , який не призначав проведення службового розслідування, а тому, як вважає апелянт, суд першої інстанції неправильно застосував норми статті 86 Дисциплінарного статуту до спірних правовідносин.
Щодо правомірності призначення службового розслідування апелянт зазначив, що призначення службового розслідування стосовно певного військовослужбовця - це імперативна вимога пункту 3 розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України. В даному випадку позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_3 про наклеп відносного нього. В свою чергу, як зазначає апелянт, командир військової частини НОМЕР_3 призначив службове розслідування відносно позивача, як це вимагає пункт 3 розділу III Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, так як окрім рапорту Позивача був ще рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_2 про інцидент з позивачем, про що зазначено в акті службового розслідування.
Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необхідність прийняття рішення за результатами проведеного службового розслідування щодо перевірки обставин безпосередньо пов`язаних із подіями, щодо яких позивач подав рапорт, оскільки згідно наказу про проведення службового розслідування призначення такого службового розслідування здійснено з метою уточнення причин і умов, що сприяли факту порушення порядку застосуванні зброї, а також встановлення ступеню вини позивача.
Апелянт зазначив, що командир військової частини НОМЕР_1 , як командувач військ оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, який має право застосовувати до військовослужбовців дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність,  дослідивши акт службового розслідування, тривалість військової служби позивача, врахувавши характер та обставини вчинення правопорушення, поведінку військовослужбовця прийняв рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.
Таким чином апелянт вважає, що командир військової частини НОМЕР_1 при  притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності, врахував всі обставини дисциплінарного правопорушення, здійсненого позивачем та можливі наслідки та у межах повноважень прийняв рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, як і визначено Дисциплінарним статутом.
Крім того апелянт посилався на те, що суд першої інстанції обґрунтовує рішення діями посадових осіб військової частини НОМЕР_2 , тобто суд перевірив дії посадових осіб військової частини НОМЕР_2 та накази про результати службового розслідування військової частини НОМЕР_2 , при цьому не залучивши військову частину НОМЕР_2 до участі у справі. На думку апелянта, суд не визнав протиправним наказ про результати службового розслідування командира військової частини НОМЕР_2 , яким констатована вина позивача, не визнав протиправними дії посадових осіб військової частини НОМЕР_2 щодо порушення проведення службового розслідування, але наслідком визначив протиправність наказу командира військової частини НОМЕР_1 , що най ого думку є безпідставним.
З огляду на викладене апелянт просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.12.2022 року та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходив службу на посаді заступника командира з озброєння – начальника технічної частини військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 28.06.2022 року № 235, на підставі рапорту заступника командира з озброєння – начальника технічної частини військової частини НОМЕР_4 підполковника ОСОБА_1 від 23.06.2022 року вх. № 4032, з метою уточнення причин і умов, що сприяли факту порушення порядку застосування зброї, а також встановлення ступеня вини заступника командира з озброєння – начальника технічної частини військової частини НОМЕР_4 підполковника ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, було призначено проведення службового розслідування.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 № 157 від 10.07.2022 року підполковника ОСОБА_1 , заступника командира з озброєння – начальника технічної частини, призначеного наказом командувача військ Оперативного Командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” від 27.06.2022 року № 264 на посаду начальника служби забезпечення БпАК та ОВТ ППО озброєння логістики Управління, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
За наслідком проведення службового розслідування дисциплінарною комісією 28.07.2022 року складено акт службового розслідування, яким рекомендовано начальнику відділу персоналу штабу за порушення порядку застосування зброї, встановленого законодавством, створення загрози життю і здоров`ю інших військовослужбовців, не повідомлення негайно і письмово свого командира про всі випадки застосування зброї, порушення вимог статей 11, 16, 20. 24 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 3 Порядку застосування зброї і бойової техніки з`єднаннями, військовими частинами і підрозділами Збройних Сил під час виконання ними завдань щодо відсічі збройної агресії проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 року № 828, направити матеріали службового розслідування до військової частини НОМЕР_1 для притягнення підполковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Наказом командир Військової частини НОМЕР_2 від 01.08.2022 року № 151 наказано начальнику відділу персоналу штабу направити матеріали службового розслідування до Військової частини НОМЕР_1 для притягнення підполковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Наказом командира Військової часини НОМЕР_1 від 25.08.2022 року № 734 підполковника ОСОБА_1 , начальника служби забезпечення БпАК та ОВТ ППО озброєння логістики військової частини НОМЕР_1 , за створення загрози здоров`ю і життю військовослужбовців частини, порушення порядку застосування особистої зброї встановленого законодавством, вимог  ст. 11, 16, 20, 24 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 3 Порядку застосування зброї і бойової техніки з`єднаннями, військовими частинами і підрозділами Збройних Сил під час виконання ними завдань щодо відсічі збройної агресії проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 року № 828 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення  у вигляді попередження про неповну службову відповідність.
Не погоджуючись з вказаним наказом, позивач оскаржив його до суду першої інстанції.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на наступне:
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України “Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України” від 24.03.1999 року № 548-XIV (далі – Статут).
Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).
Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Положеннями 5 та 6 Статуту визначено, що внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири (п. 7 Статуту). 
Згідно ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Положеннями статей 20-22 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці під час виконання службових обов`язків мають право застосовувати заходи фізичного впливу, а також носити, зберігати та застосовувати спеціальні засоби, зброю в порядку, встановленому законодавством.
Застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів та зброї допускається, якщо інші заходи виявилися неефективними або якщо через обставини застосування інших заходів є неможливим.
Застосуванню зброї, за винятком випадків раптового нападу, нападу із застосуванням бойової техніки, транспортних засобів, літальних апаратів, морських і річкових суден, втечі з-під варти зі зброєю або за допомогою транспортних засобів під час руху, повинно передувати попередження про намір застосовувати зброю і постріл угору.
У разі застосування і використання зброї військовослужбовець зобов`язаний вжити всіх заходів для того, щоб не було завдано шкоди стороннім особам.
Військовослужбовці мають право застосовувати спеціальні засоби, засоби фізичного впливу та зброю особисто або у складі підрозділу: для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо; для затримання особи, яку застали при вчиненні тяжкого злочину та яка намагається втекти або яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти, а також для затримання озброєної особи, яка загрожує застосуванням зброї та інших засобів, що становить загрозу для життя і здоров`я військовослужбовця чи інших осіб; для відбиття нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, а також для звільнення цих об`єктів у разі захоплення; у разі спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, якщо іншими способами і засобами неможливо припинити цю спробу.
Згідно ст. 24 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про застосування фізичної сили та спеціальних засобів військовослужбовець доповідає своєму безпосередньому командирові (начальникові).
Про поранення або смерть, що сталися внаслідок застосування фізичного впливу і спеціальних засобів, а також про всі випадки застосування зброї військовослужбовець зобов`язаний негайно і письмово повідомити свого командира (начальника), а командир (начальник) військової частини негайно доповідає безпосередньому командирові (начальникові), а також повідомляє відповідного прокурора та начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) в гарнізоні.
Повідомлення начальника органу управління Служби правопорядку про застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів та зброї здійснюється в разі їх застосування військовослужбовцями Збройних Сил України.
Процедуру застосування зброї і бойової техніки з`єднаннями, військовими частинами і підрозділами Збройних Сил під час виконання ними завдань щодо відсічі збройної агресії проти України, а також під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії відповідно до Закону України “Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях” визначає Порядок застосування зброї і бойової техніки з`єднаннями, військовими частинами і підрозділами Збройних Сил під час виконання ними завдань щодо відсічі збройної агресії проти України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 р. № 828.
Згідно п. 3 Порядку № 828, військовослужбовці, командири з`єднань, військових частин і підрозділів Збройних Сил, які застосовують зброю та/або бойову техніку, повинні керуватися принципами, що ґрунтуються на загальновизнаних нормах міжнародного гуманітарного права: неминучості - застосування зброї та/або бойової техніки в разі, коли це є абсолютно очевидним та необхідним; військової необхідності - застосування зброї та/або бойової техніки в разі, коли іншими способами реалізувати право на самооборону та/або виконати поставлені завдання неможливо; пропорційності - застосування зброї та/або бойової техніки тією мірою, якою це необхідно для досягнення мети самооборони та/або виконання поставлених завдань, якщо це не завдасть стороннім особам і цивільним об`єктам надмірної шкоди порівняно з очікуваними конкретними військовими перевагами.
Застосування зброї та/або бойової техніки повинно здійснюватися таким чином, щоб завдати мінімальної шкоди в кожній конкретній ситуації.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України “Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України” від 24.03.1999 року № 551-XIV.
Відповідно до ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Згідно ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Положеннями ст. 12 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України, Міністр оборони України, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України, керівники державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, Голова Служби зовнішньої розвідки України, Голова Служби безпеки України, Голова Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, командувач Національної гвардії України, Голова Державної прикордонної служби України, Голова Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, начальник Управління державної охорони України, керівники інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями користуються дисциплінарною владою в повному обсязі цього Статуту, крім відповідних повноважень, визначених цим Статутом для кожного з них особисто.
Відповідно до п.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Згідно ст. 83, 84, 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. 
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
За положеннями ст. 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин (ст. 87 Дисциплінарного статуту).
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі – Порядок № 608).
Пунктами 1, 3 розділу ІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті. 
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри. Службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Відповідно до п. 1, 3, 5, 6, 8, 9, 13 розділу ІІІ Порядку № 608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). Службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено комісії або військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Голова комісії здійснює керівництво діяльністю комісії, має право давати письмові або усні доручення в межах проведення службового розслідування, які є обов`язковими для виконання. Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків. Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.
Згідно розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді; ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування; отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України; проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду з обов`язковим зазначенням: предмета огляду та його стислого опису; часу, дати, місця (населеного пункту) огляду; посади, військового звання, прізвища та імені особи, яка складає документ; військового звання, прізвища та імені посадової (службової) особи, яка бере участь у службовому розслідуванні (за необхідності); прізвища, імені, по батькові та фактичної адреси проживання двох присутніх осіб; фактичного місцезнаходження військової частини, установи, підприємства тощо; місця складання документа (номер службового кабінету або іншого приміщення); у разі використання технічних (відео-, фото- або аудіо-) засобів - цифрового пристрою, його назви, моделі; підписів присутніх осіб на кожному аркуші та їх прізвищ, ініціалів, підписів на останньому аркуші; підпису особи, яка склала акт огляду, на останньому аркуші.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Розділом V Порядку № 608 визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити. Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Згідно розділу VІ Порядку № 608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник). У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту. Примірники акта службового розслідування надсилаються службовим особам, яких стосуються наведені у висновку пропозиції, та до відповідних структурних підрозділів органів військового управління. Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
З матеріалів справи, а саме, з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 28.06.2022 року № 235 вбачається, що підставою для призначення службового розслідування стосовно заступника командира з озброєння – начальника технічної частини військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 вказано рапорт ОСОБА_1 від 23.06.2022 вх. № 4032, а метою призначення службового розслідування було уточнення причин і умов, що сприяли факту порушення порядку застосування зброї, а також встановлення ступеня вини заступника командира з озброєння – начальника технічної частини військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
У справі наявний рапорт заступника командира з озброєння – начальник технічної частини військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 від 23.06.2022 року, поданий на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 , зміст якого свідчить про те, що ОСОБА_1 просив командира військової частини НОМЕР_2 прийняти заходи щодо безпідставного наклепу командира роти охорони капітана ОСОБА_3 стосовно нього, відносно звинувачень в погрозах життю та здоров`ю старшому офіцеру відділу морально-психологічного забезпечення старшому лейтенанту ОСОБА_4 та безпідставного звинувачення щодо замовлення ним заказного вбивства командира роти охорони капітана ОСОБА_3 , яке було озвучено у присутності командира військової частини НОМЕР_2 та в присутності начальника штабу-першого заступника командира полку підполковника ОСОБА_5 .
Судом встановив, що за наслідком проведення службового розслідування дисциплінарною комісією на підставі письмових пояснень старшого офіцеру відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта   ОСОБА_4 , офіцера відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_6 та помічника командира – начальника служби охорони державної таємниці військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_2 було встановлено, що 20.05.2022 року орієнтовно о 16:20 год. старший лейтенант ОСОБА_4 , старший лейтенант ОСОБА_2 , старший лейтенант ОСОБА_6 , старший солдат ОСОБА_7 проходили повз « 41 будівлю», що належить військовій частині НОМЕР_2 та почули від підполковника ОСОБА_1 команду «ракетна небезпека, всі до мене» після чого підійшли до підполковника ОСОБА_1 , який дав команду спуститись всім до підвального приміщення « 41 будівлі».
В акті службового розслідування зазначено, що згідно письмових пояснень ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , перебуваючи у підвальному приміщенні, де знаходилось понад 10 осіб, підполковник ОСОБА_1 погрожував їм тим, що відбере у них особисті мобільні телефони та зачинить їх спочатку на дві доби, а в разі необхідності на п`ять і більше діб в підвальному приміщенні, де вони знаходились на той момент, дасть кілька чарок горілки і зброю військовослужбовцю, якого виписали з психіатричної лікарні і зачинить його разом із ними. Також вказані особи вказали на те, що весь час перебування у підвальному приміщенні підполковник ОСОБА_1 тривав у руках та перезаряджав пістолет. 
З пояснень встановлено, що по закінченню ракетної небезпеки підполковник ОСОБА_1 відпустив всіх, крім старшого лейтенанта ОСОБА_4 , старшого лейтенанта ОСОБА_6 , старшого лейтенанта ОСОБА_2 та старшого солдата ОСОБА_7 , яким в свою чергу віддав наказ вишикуватись в шеренгу. Після чого підполковник ОСОБА_1 запитав у кожного куди вони рухались та чому вони під час ракетної небезпеки без засобів захисту. 
У своїх поясненнях старший лейтенант ОСОБА_2 вказала, що на запитання про засоби особистого захисту вона пояснила, що на час виходу зі штабу ракетної небезпеки не було та сказала, що у неї немає бронежилета і вона йшла на склад, щоб з`ясувати чи можна його отримати. На що підполковник ОСОБА_1 сказав, що наявність бронежилета буде перевіряти пострілом в живіт, після чого перезарядив особисту зброю і здійснив постріл в сторону, де стояла старший лейтенант ОСОБА_4 , яка від несподіванки закрила обличчя руками, на що підполковник ОСОБА_1 , звертаючись до підполковника ОСОБА_8 , який перебував в підвалі разом з ними з самого початку і все бачив, сказав, що старшого лейтенанта ОСОБА_4 потрібно направити до психіатричної лікарні на лікування.
Аналогічні пояснення щодо здійснення підполковником ОСОБА_1 пострілу біля старшого лейтенанта ОСОБА_4 , пуля від якого потрапила у стіну підвального приміщення підтверджено як поясненнями самої ОСОБА_4 , так і поясненнями старшого лейтенанта ОСОБА_6 .
На підставі відібраних у старшого лейтенанта ОСОБА_4 , старшого лейтенанта ОСОБА_6 , старшого лейтенанта ОСОБА_2 пояснень дисциплінарна комісія дійшла висновку про порушення позивачем вимог ст. 11, 16, 20, 22, 24 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також п. 3 Порядку застосування зброї і бойової техніки з`єднаннями, військовими частинами і підрозділами Збройних Сил під час виконання ними завдань щодо відсічі збройної агресії проти України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 р. № 828, тобто вчинення ним дисциплінарного проступку.
В свою чергу, як вірно встановлено судом першої інстанції, акт службового розслідування від 28.07.2022 року не містить відомостей щодо перевірки обставин, викладених у рапорті підполковника ОСОБА_1 від 23.06.2022 року, який став підставою для призначення службового розслідування та не містить будь-яких висновків щодо встановлення під час проведення службового розслідування наявності чи відсутності обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.
Суд вірно зазначив, що ні матеріали службового розслідування, ні акт службового розслідування від 28.07.2022 року не містять будь-яких доказів чи висновків стосовно того, що події, щодо яких ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 надали пояснення, безпосередньо пов`язані із подіями, щодо яких ОСОБА_1 було подано рапорт та в подальшому призначено службове розслідування.
У поданій апеляційній скарзі апелянт вказував на те, що у ході проведення службового розслідування перевірявся порядок застосування зброї позивачем. При цьому апелянт вказував на те, що окрім позивача командиру військової частини НОМЕР_2 також був поданий рапорт старшим лейтенантом ОСОБА_2 про інцидент з позивачем. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали службового розслідування вказаного рапорту не містять, як і матеріали справи.
Крім того, як вбачається з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 28.06.2022 року № 235, рапорт, про який зазначає апелянт (а саме рапорт старшого лейтенанта ОСОБА_2 ) не був підставою для призначення службового розслідування, оскільки це не відображено у наказі про його призначення. Про наявність вказаного рапорту не зазначено також в акті службового розслідування, та, відповідно, в акті службового розслідування не відображено відомостей про перевірку обставин, викладених у такому рапорті.
Посилання апелянта на те, що в ході службового розслідування не повинні були перевірятись обставини щодо наклепу на позивача, оскільки таке розслідування було призначено з метою уточнення причин і умов, що сприяли факту порушення порядку застосування зброї, а також встановлення ступеня вини позивача є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, з огляду на те, що, як зазначено, вище, саме рапорт позивача від 23.06.2022 року став підставою для призначення службового розслідування, про що зазначено у наказі від 28.06.2022 року № 235, а тому саме обставини, викладені в рапорті підлягали з`ясуванню під час проведення службового розслідування. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що положення п. 1 розділу ІІ Порядку № 608 передбачають, що за рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Також окремою підставою для проведення службового розслідування вказаним пунктом визначено: неправомірне застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті.
Отже підстава призначення службового розслідування визначає і мету проведення службового розслідування.
Однак в даному випадку логічний зв`язок мети проведення службового розслідування, призначеного за наказом від 28.06.2022 року № 235, з підставою його призначення відсутній. 
При цьому акт службового розслідування не містить висновків щодо підтвердження чи спростування тверджень позивача про наклеп на нього з боку командира роти капітана ОСОБА_3 , як і не містить взагалі будь-яких відомостей щодо з`ясування цих обставин, відібрання прояснень від ОСОБА_3 .
Крім того суд встановив, що службове розслідування проводилось дисциплінарною комісією у складі голові комісії: заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення підполковника ОСОБА_9 , заступника командира роти охорони морально-психологічного забезпечення капітана поліції ОСОБА_10 , заступника командира групи з морально-психологічного забезпечення групи бойового управління старшого лейтенанта ОСОБА_11 та начальника клубу старшого лейтенанта ОСОБА_12 .
При цьому, як вбачається з пояснень наданих ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , які покладені в основу службового розслідування, підполковник ОСОБА_13 був безпосереднім свідком та учасником подій, про які ними зазначено у поясненнях, оскільки протягом всього часу перебував разом із ними у підвальному приміщенні, однак будь-які пояснення від ОСОБА_13 не відбирались, більш того, його було призначено головою дисциплінарної комісії, яка проводила службове розслідування.
За приписами Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, до участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування.
В свою чергу пункт 8 Розділу ІІІ Порядку № 608, покладає відповідальність на осіб, які проводять службове розслідування, за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення.
Залучення до проведення службового розслідування особи, яка безпосередньо приймала участь у подіях, які відображені в акті службового розслідування, йде в розріз із дотриманням принципу об`єктивності при проведенні службового розслідування.
Все вище вказане свідчить про порушення процедури проведення службового розслідування.
Колегія суддів зазначає, що вирішення питання про правомірність притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясовувати саме факт порушення ним військової дисципліни.
Між тим сутність дотримання військової дисципліни полягає у додержанні Конституції та законів України, Військової присяги, неухильному виконанні вимог статутів Збройних Сил України, наказів командирів; додержанні  визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями та ін.
Таким чином висновок про порушення військової дисципліни повинен гуртуватись на встановлені обставин, фактичних даних, що свідчать про порушення військовослужбовцем вимог нормативно-правових актів, допущення протиправної поведінки, шкідливих наслідків,  причинного зв`язку між ними і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.
В даному випадку за наслідком проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія дійшла висновку про вчинення позивачем таких неправомірних дій: порушення порядку застосування зброї, встановленого законодавством; створення загрози для життя і здоров`я інших військовослужбовців, не повідомлення негайно і письмово свого командира про всі випадки застосування зброї. 
При цьому висновки комісії ґрунтуються лише на поясненнях, наданих старшим лейтенантом ОСОБА_4 , старшим лейтенантом ОСОБА_6 та старшим лейтенантом ОСОБА_2 , тоді як вказаними особами у своїх поясненнях було зазначено про інших  свідків подій, які ймовірно відбулися 20 травня 2022 року та щодо яких позивача притягнуто до відповідальності, зокрема - ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які не були опитані під час проведення службового розслідування. 
Суд першої інстанції вірно зазначив, що в ході проведення службового розслідування дисциплінарною комісією  не встановлено факту безпосереднього використання зброї, оскільки в акті лише процитовано письмові пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , без підтвердження таких пояснень належними та допустимими доказами, зокрема, щодо наявності зброї, її належності, виду, опису та інших фактичних даних, які свідчили б про використання зброї. Також матеріали службового розслідування не містять будь-якої інформації щодо того, що під час його провадження комісією досліджувалось питання дотримання Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 № 359, зокрема, щодо кількості фактично виданих позивачу та зданих ним боєприпасів, що свідчило б про використання зброї у певний період.
Таким чином за наслідком проведення службового розслідування дисциплінарною комісією не було вжито всіх необхідних заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування, а також для виявлення (з`ясовування) обставин, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, для встановлення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини позивача.
Вказане свідчить про не доведення факту порушення позивачем військової дисципліни та наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, а тому оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2022 року № 734 є протиправним та  підлягає скасуванню.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції, не визнавши протиправним наказ про результати службового розслідування командира військової частини НОМЕР_2 , яким констатована вина позивача, не визнавши протиправними дії посадових осіб військової частини НОМЕР_2 щодо порушення проведення службового розслідування, дійшов безпідставного висновку про  протиправність наказу командира військової частини НОМЕР_1 , колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне:
В даному випадку правові наслідки для позивача створює саме оскаржуваний ним наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 25.08.2022 року № 734, а не дії військової частини НОМЕР_2 по проведенню службового розслідування чи наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 01.08.2022 року № 151 про направлення матеріалів службового розслідування до військової частини НОМЕР_1 для притягнення підполковника ОСОБА_20 до дисциплінарної відповідальності, які є лише передумовою прийняття такого наказу. З огляду на зазначене належним способом захисту порушеного права позивача є звернення з позовом саме до військової частини НОМЕР_1  про визнання протиправним та скасування цього наказу.
При цьому при наданні оцінки наказу про застосування дисциплінарного стягнення суд зобов`язаний надати правову оцінку, як процедурі проведення службового розслідування, яка передувала прийняттю наказу, так і самому наказу, зокрема, його відповідності вимогам, визначеним статтею 2 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що за положеннями п. 92 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, якщо командир за тяжкістю вчиненого підлеглим правопорушення визнає надану йому дисциплінарну владу недостатньою для притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця, він порушує клопотання про накладення стягнення на винну особу владою старшого командира.
У зв`язку з наявністю у командира військової частини НОМЕР_1 відповідних повноважень на притягнення позивача до такого виду дисциплінарної відповідальності, як попередження про неповну службову відповідність, саме ним приймався  відповідний наказ.
Згідно ч. 2 ст. 86 Дисциплінарного статуту, під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Таким чином, перед накладенням дисциплінарного стягнення командир військової частини НОМЕР_1 повинен був пересвідчитись у встановленні дисциплінарною комісією факту порушення позивачем військової дисципліни, тобто у наявності підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності,  а також у повному та об`єктивному з`ясуванні дисциплінарною комісією всіх обставин вчиненого порушення, і лише у разі дійсного встановлення таких обставин приймати наказ про притягнення позивача до відповідальності.
Вказаних вимог при прийнятті оскаржуваного наказу дотримано не було, що стало підставою для прийняття протиправного наказу, який, як вірно встановлено судом першої інстанції, не відповідає вимогам, визначеним статтею 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
На підставі викладеного у сукупності колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги  на рішення суду першої інстанції від 08.12.2022 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення суду  першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач:                                                                        А.В. Бойко

Суддя:                                                                                          А.Г. Федусик

Суддя:                                                                                         О.А. Шевчук