ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року	Львів	Справа № 140/3455/23 пров. № А/857/20033/23 	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П., 
суддів –                                                            Кухтея Р. В., Коваля Р. Й.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року у справі № 140/3455/23 (головуючий суддя Ковальчук В. Д., м. Луцьк) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень,-  

       ВСТАНОВИВ:

07 березня 2023 року Волинським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про    визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.08.2022 №0913268-2406-0308, №0913248-2406-0308, №0913292-2406-0308.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що позивач здійснює підприємницьку діяльність, основним видом якої є перероблення та консервування риби, ракоподібних і молюсків. Позивач є власником ряду нежитлових приміщень, які використовує у підприємницькій діяльності, зокрема: адміністративне приміщення /А-1/ загальною площею 79,6 кв. м.; адміністративний будинок, гараж, рибний цех /В-2/ загальною площею 608 кв. м.; ковбасний цех, трансформаторна /Г-2/ загальною площею 910,7 кв. м.; приміщення холодильної камери /3-1/ загальною площею 87,3 кв. м.; складське приміщення /лЖ-1/ загальною площею 300,8 кв. м.; допоміжні приміщення з магазином /Е-2/ загальною площею 369,2 кв. м. та приміщення коптильного цеху /Є-1/ загальною площею 121 кв. м. Головним управлінням ДПС у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: від 25.08.2022 №0913268-2406-0308 в сумі 2388 грн, від 25.08.2022 №0913248-2406-0308 в сумі 11076 грн,   від 25.08.2022 №0913292-2406-0308 в сумі 18240 грн. Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та просить їх скасувати, оскільки належні позивачу приміщення належать до будівель промисловості, які він використовує в підприємницькій діяльності, а тому відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об`єктами оподаткування. Крім того, частину нежитлових приміщень позивач здає в оренду, а тому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки мав бути визначений податковим органом в іншому розмірі.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 25 серпня 2022 року №0913268-2406-0308 в частині нарахування грошових зобов`язань у сумі 1989 грн, від 25 серпня 2022 року №0913248-2406-0308 у сумі 9597 грн, від 25 серпня 2022 року №0913292-2406-0308. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судові витрати у сумі 3000 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем – Головним управлінням ДПС у Волинській області, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в позові відмовити повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що нерухомість, на яку нараховано позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: адміністративне приміщення /А-1/ загальною площею 79,6 кв. м., допоміжні приміщення за магазином /Е-2/ загальною площею 369.2 кв. м., адміністративний будинок, гараж, рибний цех /В-2/ загальною площею 608 кв. м., не відноситься до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та спору ДК 018-2000 та безпосередньо не використовується в господарській діяльності позивача для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), а тому є об`єктом оподаткування. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено у справі незначної складності, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Встановлено, що відповідно до договору дарування, укладеного 19.11.2020 між ОСОБА_2 (Дарувальник) та ОСОБА_1 (Обдарований), та посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Ходачинською Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №962, Дарувальник передає безоплатно у власність батька, а Обдарований приймає в особисту приватну власність від дочки: 1. Адміністративне приміщення / літера А-1/, загальною площею 79,6 (сімдесят дев`ять цілих шість десятих) кв. м.; 2. Адміністративний будинок, гараж, рибний цех / літера В-2/, загальною площею 608 (шістсот вісім цілих нуль десятих) кв. м.; 3. Ковбасний цех, трансформаторна / літера -Г-2/, загальною площею 910,7 (дев`ятсот десять цілих сім десятих) кв. м.; 4. Приміщення холодильної камери / літера 3-1/, загальною площею 87,3 (вісімдесят сім цілих три десятих) кв. м.; 5. Складське приміщення / літера Ж-1/, загальною площею 300,8 (триста цілих вісім десятих) кв. м.; 6. Допоміжні приміщення з магазином / літера Е-2/, загальною площею 369,2 (триста шістдесят дев`ять цілих два десятих) кв. м.; 7. Приміщення коптильного цеху / літера Є-1/, загальною площею 121 (сто двадцять один цілий нуль десятих) кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності позивача на вищезазначені об`єкти нежитлової нерухомості підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.11.2020 №233288355, №233296725, №233308018, №233305820, №233310196, №233292468, №233300521.
У заяві від 03.02.2021 до ГУ ДПС у Волинській області Дуб І.М. просив податковий орган врахувати те, що вищенаведені об`єкти нерухомого майна використовуються ним за цільовим та функціональним призначенням, а тому відсутні підстави для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
У відповідь на дану заяву ГУ ДПС у Волинській області листом від 03.03.2021 №3816/6/03-20-24-06 повідомило позивача про те, що приміщення коптильного цеху загальною площею 121 кв.м., ковбасний цех загальною площею 910,7 кв.м., приміщення холодильної камери загальною площею 87,3 кв.м., складське приміщення загальною площею 300,8 кв.м. не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до підпункту   «є»   підпункту   266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єкта господарювання. Однак позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010300) на об`єкти нерухомості: допоміжне приміщення з магазином загальною площею 369,2 кв. м. (здається в оренду); адміністративне приміщення загальною площею 79,6 кв. м.; адміністративний будинок (офісне приміщення) загальною площею 117,2 кв. м; гараж загальною площею 153,5 кв. м. (не відносяться до групи   Будівлі промислові та склади (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000).
З врахуванням цього позивачу за 2021 рік нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на ці об`єкти нерухомості, про що прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.08.2022 №0913268-2406-0308 в сумі 2388 грн, від 25.08.2022 №0913248-2406-0308 в сумі 11076 грн,   від 25.08.2022 №0913292-2406-0308 в сумі 18240 грн.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно п.15.1 статті 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України).
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Законом України   «Про внесення змін до   Податкового кодексу України   та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи»   від 28 грудня 2014 року №71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року, (далі -   Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування згідно пп.266.2.1   п.266.1 ст.266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктами   266.3.1   та 266.3.2 пункту   266.3 статті 266 ПК України   передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно із   статтею 10 ПК України   податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.
Відповідно до підпункту   266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України   ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Нормами   ПК України   встановлені пільги зі сплати вищезазначеного податку, зокрема п.п.   «є»   266.2.2 п.   266.2 ст. 266 ПК України   визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, віднесені до групи   Будівлі промислові та склади   (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу   Будівлі нежитлові   (група 125   Будівлі промислові та склади   клас 1251   Будівлі промисловості).
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251   Будівлі промисловості, що включає підкласи: 1251.1   Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості; 1251.2   Будівлі підприємств чорної металургії; 1251.3   Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості; 1251.4   Будівлі підприємств легкої промисловості; 1251.5   Будівлі підприємств харчової промисловості; 1251.6   Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості; 1251.7   Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості; 1251.8   Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості; 1251.9   Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2020 по справі №818/149/16 дійшов висновку, що будівлі, які використовуються промисловим підприємством для забезпечення виробничої діяльності, є будівлями промисловості, в тому числі будівлі, які використовуються для розміщення апарату управління, та інших робітників, занятих у виробничому процесі, відтак не є об`єктами оподаткування відповідно до пп. «є»   266.2.2   п.   266.2   ст.   266 ПК України.
У листі від 03.03.2021 №3816/6/03-20-24-06 ГУ ДПС у Волинській області визнає, що належні позивачу на праві власності об`єкти нерухомості, зокрема: приміщення коптильного цеху загальною площею 121 кв.м., ковбасний цех загальною площею 910,7 кв. м, приміщення холодильної камери загальною площею 87,3 кв. м., складське приміщення загальною площею 300,8 кв. м. не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єкта господарювання.
Додатково на підтвердження зазначеного позивач додав до позову, зокрема, експлуатаційний дозвіл для потужностей (об`єктів) з виробництва, переробки або реалізації харчових продуктів від 20.11.2008 №03-19-18 FP, виданий Управлінням ветеринарної медицини в місті Луцьку, де зазначено, що надано можливість позивачу здійснювати виробництво, переробку або реалізацію наступної продукції: риба холодного копчення; риба солена та пряного соління; рибні пресерви; риба гарячого копчення.
Як слідує із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач з 18.12.2002 зареєстрований як фізична особа-підприємець, видами діяльності якого, зокрема, є наступні: 10.20 Перероблення та консервування риби, ракоподібних і молюсків (основний вид діяльності); 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; 10.85 Виробництво готової їжі та страв; 10.39 Інші види перероблення та консервування фруктів і овочів.
На підтвердження виробництва продукції позивач надав суду специфікацію від 08.06.2021, де зазначено, що він є виробником наступної продукції, зокрема: пресервів та іншої продуктів із риби, ракоподібних та молюсків (оселедець, мідії, лосось, скумбрія, лящ, кальмар, тощо).
З врахуванням вищенаведених правових висновків Верховного Суду, відображених у постанові від 20.02.2020 по справі №818/149/16, відповідач помилково вважає, що інші об`єкти нежитлової нерухомості, які складають цілісний майновий комплекс, а саме: допоміжне приміщення з магазином загальною площею 369,2 кв. м.; адміністративне приміщення загальною площею 79,6 кв. м.; адміністративний будинок (офісне приміщення), гараж, рибний цех загальною площею 608 кв. м. не підпадають під дію підпункту   «є»   підпункту   266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Зазначені об`єкти є адміністративними та допоміжними, які безпосереднього не застосовуються у виробничій діяльності позивача, однак використовуються для забезпечення такої діяльність суб`єкта господарювання, а тому такі об`єкти нерухомості слід відносити до будівель промисловості в розумінні підпункту   «є»   підпункту   266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Зокрема, адміністративні приміщення використовуються позивачем для розміщення штату найманих працівників, тобто використовуються як офісні приміщення. На підтвердження цього позивач надав штатний розклад з 01.12.2021, де міститься інформація про посади та кількості працівників, які задіяні у господарській діяльності позивача.
Приміщення гаража використовується позивачем для розміщення вантажних транспортних засобів, а саме вантажного фургона-рефрижератора марки Mercedes-Benz моделі Sprinter 413 CDI та вантажного автомобіля Renault Master, які є у власності підприємця, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів. Вказані транспортні засоби використовуються позивачем для здійснення поставки готової продукції до контрагентів на виконання укладених договорів поставки товару, що є невід`ємним елементом господарської діяльності позивача як виробника рибної продукції.
Рибний цех використовується підприємцем для зберігання та переробки рибної продукції.
Допоміжні приміщення з магазином також використовується для забезпечення виробничої діяльності позивача.   
Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Волинській області від 25 серпня 2022 року №0913268-2406-0308 в частині нарахування грошових зобов`язань у сумі 1989 грн, від 25 серпня 2022 року №0913248-2406-0308 у сумі 9597 грн, від 25 серпня 2022 року №0913292-2406-0308.  
Щодо доводів апеляційної скарги в частині витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне.
За приписами частин першої, другої   статті 134 КАС України   витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Як передбачено частинами шостою, сьомою   статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Слід зазначити, що    відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Як вбачається із наявних у справі письмових доказів, а саме акта наданих послуг від 06.03.2023, сума витрат на професійну правничу допомогу складає 6400 грн.
Судом першої інстанції було стягнуто з апелянта на користь позивача 3000 грн. Підстави для подальшого зменшення суми витрат позивача на правничу допомогу відсутні.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області – залишити без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 червня 2023 року у справі № 140/3455/23 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Р. Й. Коваль