ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/255/24 Справа № 199/1214/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - ПОДОРЕЦЬ О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 27 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2024 року                                                                м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лопатіної М.Ю.,
при секретарі - Шавкун Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргоюОСОБА_1 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2023 року
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - 
В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2023 року АТ КБ “ПриватБанк” звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 21 листопада 2006 року між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №106067, за умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 7000 доларів США на строк до 21 листопада 2008 року, в свою чергу, останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та порядок, встановленими кредитним договором.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №106067, 21 листопада 2006 року між АТ КБ "ПриватБанк” та ОСОБА_2 укладено договір поруки №067-2.
Позичальник зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 28 грудня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 16567,01 доларів США, що складається із: 1460,34 доларів США заборгованість за кредитом, 5253,59 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 9853,08 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Оскільки відповідачами порушено умови договору, банк просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2023 року позовні вимоги АТ КБ “ПриватБанк” задоволено.
Стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором №106067 від 21 листопада 2006 року, яка виникла станом на 28 грудня 2022 року та складається із: - 1460,34 доларів США – заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 5253,59 доларів США – заборгованість по процентам за користування кредитом, 9853,08 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а всього в розмірі 16567 доларів США 01 центів.
Стягнуто зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ "ПриватБанк" судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 4542,67 грн. з кожного.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення вимог банку про стягнення непогашеної заборгованості за кредитним договором позичальника, внаслідок невиконанням позичальником вимог банку про погашення заборгованості у повному обсязі, та обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед банком за невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та норм процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та такими, що було ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, з неналежним дослідженням доказів, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Наявний у матеріалах справи меморіальний ордер від 29 листопада 2013 року про сплату банку 1460,34 доларів США і списання кредиту, свідчить про погашення кредиту на час звернення з позовом до суду. Підстави для нарахування процентів за користування кредитом та пені у банку були відсутні, оскільки починаючи з 21 листопада 2008 року строк дії кредитного договору закінчився. Окрім того, строк дії кредитного договору сплинув 20 листопада 2008 року, пролонгація його сторонами не здійснювалась, банк звернувся до суду з позовом 06 лютого 2023 року, тобто зі спливом строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог відповідно до положень частини 4 статті 267 ЦК України. 
У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк” просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з огляду на наступне.
Згідно положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що 21 листопада 2006 року між АТ КБ “ПриватБанк” та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №106067, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 7000 доларів США на строк до 21 листопада 2008 року, із зобов`язанням повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та порядок, встановленими кредитним договором.
З метою забезпечення виконання зобов`язаннь за кредитним договором №106067 від 21 листопада 2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 того ж дня укладено договір поруки №067-2, згідно умов якого останній зобов`язувався солідарно відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання зобов`язаннь відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором.
Згідно розрахунку заборгованості за договором №106067 від 21 листопада 2006 року станом на 28 грудня 2022 року виникла заборгованість в розмірі 16567,01 доларів США, що складається з: 1460,34 доларів США – заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 5253,59 доларів США – заборгованість по процентам за користування кредитом, 9853,08 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Станом на день звернення до суду відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі кредитного договору та суму заборгованості неоспорював.
Встановивши істотне порушення умов договору з боку відповідачів та наявність заборгованості, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та покладення обов`язку зі сплати в солідарному порядку загального розміру заборгованості за кредитним договором на відповідачів.
Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, з огляду на таке. 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до суду 06 лютого 2023 року. Водночас, за умовами кредитного договору № 106067 від 21 листопада 2006 року, кредит було видано на строк до 21 листопада 2008 року. Пунктом 6.7 кредитного договору встановлено строк позовної давності - п`ять років. Крім того, умовами договору поруки, зокрема пункту 11, також встановлено строк позовної давності - п`ять років.
З матеріалів справ вбачається, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснено 01 листопада 2013 року у розмірі 0,07 доларів США, що є днем, коли позивач довідався про порушення свого права з боку відповідача в частині своєчасного виконання зобов`язання за кредитним договором.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа (кредитор) довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (частина 5 статті 261 ЦК України).
Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо).
Під час перегляду справи в апеляційному порядку судом встановлено, що звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням, процентами та пенею, згідно з умовами кредитного договору від 21 листопада 2006 року, вчинене у лютому 2023 року, тобто поза межами строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові. Крім того, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату процентів за цим кредитом.
Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача (пені, комісії, штрафів). Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.
При цьому, відповідач не заперечував факт укладення в 2006 році кредитного договору та отримання кредитних коштів на придбання транспортного засобу, який у 2008 році був переданий банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, враховуючи те, що станом на час розгляду справи автомобіль не реалізований, що підтверджується матеріалами справи, та поданням останнім заяви про застосування спливу позовної давності, оскільки саме це і свідчить про те, що позов, є обґрунтованим в частині вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту. 
Оскільки у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, пеню після закінчення строку дії кредитного договору 21 листопада 2006 року, то позовна давність не застосовується, а в позові відмовляється за безпідставністю.
Разом з цим, відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. 
Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. 
Таким чином, поза увагою суду першої інстанції залишилися умови пред`явлення вимоги до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором. Зі спливом п`яти років з дня настання строку повернення кредиту за кредитним договором порука припинилась, тому кредитор втратив право на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Звернення банку до суду з позовом до поручителя після припинення поруки, свідчить про безпідставність вимог кредитора до поручителя. Отже, при вирішені цього спору вимоги кредитора не підлягали задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю.
Враховуючи те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6814,00 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6814,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова
Судді: В.С. Городнича
М.Ю. Лопатіна