Справа № 346/3945/23 
Провадження № 22-ц/4808/260/24 
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В. 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
  головуючої судді                Мальцевої Є.Є.
     суддів:                         Баркова В.М., Девляшевського В.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

21 липня 2023 року АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов обгрунтовує тим, що 20 вересня 2021 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № Z65.00111.008701476 ( далі – Кредитний договір). Пунктом 3.1. Кредитного договору визначено, що нанесенням власноручного підпису цим договором, Позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті Банку: www.ideabank.ua. 
За умовами Кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 68200 грн зі сплатою 15% річних, зобов`язався повернути, сплатити кредит та інші платежі, у тому числі проценти, у терміни, передбачені Кредитним договором і графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання, видав суму кредиту. Однак відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 103 388,9 грн. Тому позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, просив стягнути заборгованість за кредитом в розмірі 103 388,9 грн. 

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2023 року позовні вимоги АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за Кредитним договором в сумі 103 388,90 грн. та 2684 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржив представник відповідача ОСОБА_1 , покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
Представник відповідача в скарзі зазначає, що кредитний договір, який би передбачав право банку самостійно встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, а також Умови та Правила, які б містили таку умову, ОСОБА_1 не були підписані, позивач не надав підтверджень того, що саме ці Умови та Правила були додатком до підписаної заяви-анкети. 
Вважає, що між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір, який за своїм характером, розміром виданого кредиту, строком кредитування, а також метою отримання кредитних коштів є споживчим кредитом, і на правовідносини сторін розповсюджується дія і норми ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якою обов`язковою умовою для можливості реалізації кредитором права вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту є закріплення такого права в першу чергу умовами самого договору про споживчий кредит, а також невиконання позичальником вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту (не усунення порушення умов договору) протягом 30 днів саме з дня отримання позичальником такої вимоги. Таким чином, кредитодавець має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за договором за умови направлення Клієнту вимоги про дострокове погашення заборгованості. Як доказ направлення такої вимоги АТ «Ідея Банк» надало загальний список відправлень та опис вкладень від 10.05.2023 року. Але із вказаного списку неможливо з`ясувати, чи отримував ОСОБА_1 вимогу від 02.05.2023 року. Отже такий не може бути належним доказом отримання апелянтом вищезазначеної вимоги. Відтак, ОСОБА_1 не отримував будь-яких вимог про дострокове погашення заборгованості. Тому у суду немає достатніх законних підстав вважати наявними обов`язкові умови, визначені ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.1050 ЦК України в контексті положення ч.2 ст.1054 ЦК України для застосування процедури дострокового повернення кредиту, зокрема його примусового дострокового стягнення в судовому порядку. Передбачений кредитним договором строк повернення кредиту також ще не настав та спливає лише 20.09.2025 року. Вважає, що вказана обставина є цілком самодостатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Крім того, наданий позивачем розрахунок боргу не може слугувати вичерпним доказом розміру заборгованості, оскільки не деталізований не має відомостей щодо погашення боржником складових кредиту. З наданого банком розрахунку вбачається, що позивачем стягувалися з відповідача суми за обслуговування кредиту, що суперечить вимогам закону. 
Умови про оплату комісії за обслуговування кредитного рахунку внесені в договір незаконно, вони не були надані позичальнику в детальному розписі складових кредиту, є нікчемними, тому такі суми не повинні бути предметом вимог позивача, а сплачені позичальником суми на обслуговування кредиту повинні бути банком внесені в оплату боргу по кредиту. 
Представник апелянта Підодвірний Т.І. просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві представник позивача АТ «Ідея Банк» заперечує вимоги апеляційної скарги. Вказує,  що оскаржене рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на засадах верховенства права, є законним та обґрунтованим, і банк не погоджується з аргументами, викладеними у апеляційній скарзі відповідача, вважає їх нелогічними, пов`язаними з неправильним тлумаченням норм матеріального та процесуального права відповідачем. 
АТ «Ідея банк» просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2023 року залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа була призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «Ідея Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач достатньо підтвердив вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у повному обсязі. Суд вказав, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, і такий правочин згідно з вимогами статті 204 ЦК України створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір у відповідності до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Встановивши, що ОСОБА_1 прострочив погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, порушує умови договору, суд прийшов до висновку, що банк виконав вимоги договору стосовно попередження про дострокове повернення кредиту та відсотків, розмір боргу належно підтверджений позивачем, тому задовольнив позов в повному обсязі.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд в повній мірі не може погодитися з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що 20.09.2021 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту та страхування № Z65.00111.008701476, за умовами якого АТ «Ідея Банк» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 68 200.00 грн, зі сплатою 15 % річних (процентна ставка змінювана), строк дії кредиту 48 місяців, дата повернення 20.09.2025. Загальні витрати за кредитом, грн.-119026.91. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), грн-187226.91. Реальна річна процентна ставка, відсотків річних-98.27461244 (а.с. 15-18) та паспорт споживчого кредиту з додатками (а.с. 19-21).
Пунктом 3.1. кредитного договору визначено, що нанесенням власноручного підпису під цим договором, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Публічну оферту на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки Банку, які зберігаються на офіційному сайті Банку https://ideabank.ua/uk/about/publik-contacts. Підтверджує, що в день укладення цього договору у відділенні Банку або кредитного посередника, за його вибором, йому надано ДКБОФО та Тарифи, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення (а.с.16).
Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитом № Z65.00111.008701476 від 20.09.2021 року розрахунок боргу станом на 20.06.2023 складає – 103 388,9 грн. Основний борг – 55 944,24 грн, прострочений борг – 9045,66 грн, прострочені проценти 6638,6 грн, строкові проценти 4055,92 грн, нарахована плата за обслуговування кредиту: 9485,9; прострочена плата за обслуговування кредиту: 18 218,58 (а.с. 27).
Згідно з умовами п.1.12.2 кредитного договору у разі затримання клієнтом частини кредиту щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення кредиту, строк повернення якого не настав, в повному обсязі. Повернення кредиту позичальником здійснюється протягом 30 днів з дня одержання від кредитодавця вимоги, надісланої поштою (а.с.15). 
Вимогою про усунення порушення кредитних зобов`язань від 02.05.2023 №12.4.2/ Z65.00111.008701476 АТ «Ідея Банк» попередило ОСОБА_1 про необхідність достроково погашення боргу за кредитним договором протягом 30 днів із дня отримання вимоги (а.с. 28).
На підтверження того, що ОСОБА_1  отримав зазначену вимогу 16.15.2023 року, банк надав реєстр поштових відправлень, підтвердження оплати такого відправлення, відомості з офіційного сайту Укрпошти стосовно відправлення № 7900828997498 (а.с. 28, 29, 68). 
Згідно з ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Як вбачається з виписки по поточному рахунку, банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши кошти в кредит в межах встановленого ліміту, що становить 68 200,00 грн.
Цією ж випискою підтверджується, що ОСОБА_1 користувався наданими кредитними коштами, а останній платіж на погашення кредиту здійснив 23.08.2022 року.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Обставини стосовно отримання кредитних коштів відповідач не заперечує, але стверджує, що не був ознайомлений із умовами кредитування, тому не має обов`язку погашати кредитну заборгованість саме в такому обсязі. 
Такі доводи апеляційної скарги, які є аналогічними запереченням відповідача проти позовних вимог, колегія суддів не вважає слушними, оскільки матеріалами справи належно доведено факт укладення позичальником договору, яким визначені істотні умови кредитування, і на які відповідач погодився, підписав договір, виконував його з 20.09.2021 року до 23.08.2022 року.

З наявної в матеріалах справи письмової вимоги АТ «Ідея-Банк» вбачається, що 02.05.2023 року банк звернувся до ОСОБА_1 з вимогою про усунення порушення кредитних зобов`язань, а саме, щодо повернення заборгованості за кредитним договором станом на 02.05.2023 року в розмірі 103 388,9 грн з яких: строковий основний борг – 57 065,71грн; прострочений основний борг – 7924,19 грн; прострочені проценти – 6318,1 грн; строкові проценти – 4376,42 грн; строкова плата за обслуговування кредиту - 10178,16 грн; прострочена плата за обслуговування кредиту – 17 526,32 грн; пеня - 0 грн; дебіторська заборгованість - 0 грн; інші штрафні санкції - 0 грн.
У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, банк вимагав усунути порушення кредитних зобов`язань терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої по день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. 

Згідно з ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язання - це правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст.598ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Також, згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник (у даному випадку - відповідач) вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 статті ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Як встановлено матеріалами справи, умовами кредитного договору визначений порядок пред`явлення вимоги кредитодавця позичальнику про повернення кредиту достроково у випадку порушення зобов`язань. 

Кредитодавець АТ «Ідея Банк» скористався правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів і інших платежів та на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, при цьому дотримався процедури повідомлення позичальника про вимогу щодо повного виконання зобов`язань за договором. 
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що банк не виконав умови договору щодо попередження його про наявність підстав для дострокового погашення кредиту, оскільки не направив таке повідомлення цінним листом, а не рекомендованою поштою, колегія суддів не приймає, оскільки сам позичальник такі обставини не спростував. Позивачем не тільки підтверджено, що ОСОБА_1 був направлений лист з вимогою, а й той факт, що позичальник отримав цей лист. Щоб довести протилежне, а саме, що повідомлення банку носило інший характер, відповідач мав би пред`явити суду лист, який він отримав від банку в травні 2023 року. Однак його заперечення зводяться до сумнівів та припущень, які спростовуються наданими позивачем письмовими доказами. 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що АТ «Ідея Банк» вправі вимагати від ОСОБА_1 повернення заборгованості за кредитом достроково. 
Разом з тим апеляційний суд вважає, що складові і розмір заборгованості, стягнутої судом, не доведені позивачем. 
Відповідно до пункту 1.9. кредитного договору та страхування від 20.09.2021 року під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором, та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до додатку №1 як «Обслуговування кредитної заборгованості». (а.с. 15-21).
У пункті 9.8.2. Публічної пропозиції АТ «Ідея Банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО) зазначено, що за користування кредитом позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком за договором кредиту, що включає в себе: надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в контакт-центрі банку, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо (а.с.10). Оплата за обслуговування кредиту згідно з графіком проводиться раз на місяць (а.с.21).
Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Разом з тим кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У справі, що переглядається, позивачем підтверджено перерахування позичальнику суми кредиту, втім не наданого жодного підтвердження факту надання послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. В п.9.8.2 ДКБОФО плата за обслуговування кредиту включає в себе надання інформації за рахунками позичальника і опрацювання запитів позичальника. (а.с 10). При цьому таку інформацію безоплатно позичальник має право отрмуватине не частіше одного разу на місяць. Тобто, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, конкретного переліку такіих послуг, які надаються більше, ніж один раз на місяць, погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, підтверджень факту надання таких послуг в обсязі, що перевищує право споживача за законом. Та обставина, що оплата таких послуг внесена в грфік погашення кредиту, не нівелює обов`язок позивача довести позовні вимоги належним чином, оскільки розшифрування таких послуг не наведено в додатку до договору також (а.с.19-21). 
За таких обставин положення пункту 1.9 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність вимог банку про право на оплату за обслуговування кредиту, і про помилковість рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості, яка включає таку оплату в розмірі 9485,9 грн та 18218,58 грн, а всього 27704,48 грн. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з платежів відповідача на погашення кредиту утримувалася плата за обслуговування кредиту, і сума, яку вже виплатив позичальник, за розрахунком колегії суддів складає 15338,4 грн, а не 15354,4 грн, як вказував представник відповідача (а.с.25-26). 
У зв`язку із тим, що вимоги про стягнення сум на оплату за обслуговування кредиту є безпідставними, з сум погашення позичальником загальної заборгованості необхідно виключити 15338,4 грн, перераховані банком на оплату за обслуговування кредитом. 
Банком заявлені вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 103388,9 грн. За результатом перегляду справи колегія суддів прийшла до висновку про безпідставність вимог банку на суми 27704,48 грн та 15338,4 грн, тому сума загальної заборгованості становить 60 346,02 грн (103388,9 грн - 15338,4 грн – 27704,48 грн)) 
Отже, як встановлено у спрві, позичальник ОСОБА_1 прострочив погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, тому він має погасити позивачу заборгованість у розмірі 60 346,02 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими тільки в частині незаконності рішення стосовно стягнення сум на обслуговування кредиту, суд першої інстанції не дотримався вимог норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки в цій частині не відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення таких вимог з ухваленням нового рішення про відмову в цій частині позову, також рішення підлягає зміні в частині розміру загальної заборгованості з визначенням суми, що підлягають стягненню на користь позивача, в розмірі 60346,02 грн. 

Оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення першої інстанції – скасуванню в оскарженій частині, то у відповідності до положень статті 141 ЦПК України апеляційний суд змінює розподіл судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції, вирішує питання про стягнення судового збору за апеляційний перегляд справи. 

Так, враховуючи, що позовні вимоги до відповідача ОСОБА_1 задоволені на 58,36% (стягнуто 60346,02 грн із заявлених вимог на суму 103388,9 грн) , то з нього відповідно до принципу пропорційності на користь позивача підлягали б стягненню витрати на судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1566,38 грн (58,36% від сплаченого позивачем судового збору суду 2684 грн). У зв`язку із частковим задовленням апеляційної скарги ОСОБА_1 , на його користь з позивача підлягало б стягненню 2349,57 грн (58,36 % від суми судового збору 4026 грн). Відповідно, на користь відповідача з позивача підлягає стягненню різниця між витратами на судовий збір в сумі 783,19 грн (2349,57 грн – 1566,38 грн). 

Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,376, 381, 382, 383, 384,389 ЦПК України, апеляційний суд 
                                                 П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу   представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Підодвірного Тараса Івановича  задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2023 року скасувати в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту в розмірі 27704,48 грн. - відмовити. 

Це ж рішення змінити в частині стягнення суми заборгованості за кредитом, судових витрат. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк заборгованість за кредитним договором в розмірі 60346 (шістдесят тисяч триста сорок шість) грн. 02 коп. 

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 783 (сімсот вісімдесят три) грн. 19 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 26 лютого 2024 року.

Судді                                                         Є.Є.Мальцева

В.М. Барков 

В.А. Девляшевський