ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/822/24 Справа № 212/5177/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року                                                         м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді                 Агєєва О.В.,
суддів:         Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/5177/23 за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, за апеляційними скаргами ОСОБА_1  та Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Чайкіна  І.Б., - 

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Звільнений з підприємства 01.02.2008 року відповідно до ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. Висновком МСЕК від 28.11.2007 року йому вперше встановлено 35% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням,третю групу інвалідності з наступним переоглядом. При наступному переогляді 17.11.2008 року йому безстроково встановлено 25% втрати професійної працездатності без встановлення групи інвалідності. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він не має змоги вести звичне життя. Вказує на те, що його самопочуття не поліпшується, негативні зміни, які сталися є незворотними. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 150 000 гривень 00 копійок, яку просив стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з  Приватного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на  користь   ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 120 000  грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб та судовий збір на користь держави у розмірі 1200 грн.  

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду змінити, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності виваженості і справедливості. Судом не враховано, конкретні обставини справи, відсоток втрати працездатності. Наявність фізичних страждань викликає моральні страждання, адже фізичний біль не можливо переносити без душевного болю.
Також не погодившись рішенням суду відповідач «Криворізький залізорудний комбінат» подав апеляційну скаргу в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що з 01.08.1995 року, наказом Мінпромполітики України від 27 липня 1995 року за №148, шахта «Саксагань» виділена зі складу об`єднання ВО «Кривбасруда» у самостійне державне підприємство та було ліквідовано без правонаступників, а тому АТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є належним відповідачем у справі.
Суд першої інстанції помилково та безпідставно поклав на відповідача обов`язок з відшкодування моральної шкоди позивачу не зважаючи на те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» не є належним відповідачем у справі та не є правонаступником тієї частини ВО "Кривбасруда", до якої входили шахта "Саксагань".
Крім того вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що до новоствореної юридичної особи  управління «Кривбасгідрозахист» перейшли за розподільчим балансом майно та обов`язки реорганізованого ДВС «Кривбасруда», а саме шахт «Гігант» та «Гігант – Дренажна», відповідно до наказу Мінпромполітики від 17 березня 2006 року № 104 правонаступником всіх майнових прав та обов`язків ДВО «Кривбасруда» у частині визначеній розподільчим балансом було призначено управління «Кривбасгідрозахист». В 2002 майно ш. «Гігант» передано ДП «Кривбасреструктуризація», в 2004 році ПАТ «ЦГЗК» отримало майно даної шахти в користування або у власність від його актуального на той момент власника або балансоутримувача. В подальшому наказом Міністерства промислової політики України від 25.06.2004 року №315 створено ДП «Кривбасшахтозакриття» на базі переданого майна ДП «Кривбасреструктуризація» та інституту «Кривбаспроект» (ДП «Кривбасшахтозакриття» стало правонаступником обов`язків згідно та в межах переданого йому майна, в т.ч. майна ш. «Гігант»). З урахування вищенаведеного, АТ «Кривбасзалізрудком» не є правонаступником ш. «Гігант-Дренажна і «Гігант-Глибока», які ніколи не входили до його структури.
Крім того, позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ціна у позову у даній справі складає 150 000 грн., що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги сторін задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено та вбачається з трудової книджки, що ОСОБА_1 з 10.07.1974 по 30.10.1992 та з 20.04.1993 по 31.07.1999 працював підземним електрослюсарем на шахті «Саксагань» правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком» (а.с. 11-13).
Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28.09.2007 року позивачу встановлено діагноз: радикулопатія попереково-крижова з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромом, вироажений периферічний нейросудинний синдром нижніх кінцівок, з нейродистрофічними проявами у вигляді деф. Артрозу колінних суглобів. ПФС першого-другого ст..
У п. 17 даного акту зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання, є: робота позивача протягом 30 років 2 місяців у цеху в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну- 50 кг при допустимій до 30 к; перебування в робочій позі з нахилом тулуба до 30 градусів/ більше 30 градусів-34%/25% тривалості робочої зміни при допустимій 25%/0%; важкість праці відноситься до ІІІ класу 2 ступені шкідливості, мікрокліматичні умови: температура повітря +15 при допустимій +16=19 градусів, відносна вологість повітря 100% при допустимій 80-30%. 
Згідно п. 19 акту особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: керівництво шахти «Саксагань» РУ імені Дзержинського ВО «Кривбасруда», ДП «Шахта Саксагань», шахти «Гігант-Дренажна», ГУ «КРИВБАСГІДРОЗАХИСТ» та ДП «Кривбас-реструктуризації» під час роботи ОСОБА_1 на цих підприємствах. Порушення ст. 153 КЗпП України, ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» (а.с. 14).
Висновком МСЕК від 28.11.2007 року ОСОБА_1 первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності з 26.11.2007 року по 01.12.2008 року в зв`язку з професійним захворюванням, третю групу інвалідності, з наступним переоглядом 01.11.2008 року (а.с. 69).
При повторному переогляді висновком МСЕК від 17.11.2008 року позивачу встановлено 25% професійної працездатності з 01.12.2008 року – безстроково ( а.с.16).
Відповідно до наданих виписних епікризів, позивач неодноразово проходив обстеження та знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з професійними захворюваннями (а.с. 17-21).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності - 35%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд зазначив, що характер захворювань, пов`язаних з обмеженням в пересуванні та фізичних навантаженнях, їх незворотність, фізичних і моральних страждань позивача в зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і, виходячи з цих обставин, вважав за необхідне визначити розмір моральної шкоди 120 000 гривень

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду та зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.
Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.
В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.
На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачем було надано Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, відповідно до яких позивачу безстроково встановлено ступінь втрати працездатності 35 відсотків.
Відповідно до п.17 даного акту зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання, є: робота позивача протягом 30 років 2 місяців у цеху в умовах впливу шкідливих факторів, а саме: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну- 50 кг при допустимій до 30 к; перебування в робочій позі з нахилом тулуба до 30 градусів/ більше 30 градусів-34%/25% тривалості робочої зміни при допустимій 25%/0%; важкість праці відноситься до ІІІ класу 2 ступені шкідливості, мікрокліматичні умови: температура повітря +15 при допустимій +16=19 градусів, відносна вологість повітря 100% при допустимій 80-30%. .
Таким чином, в даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство-відповідача).

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» про те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач не є правонаступником шахти «Саксагань» ВО «Кривбасруда», колегія суддів зазначає наступне.
Криворізький гірничорудний трест «Кривбасруда» був створений після визволення міста від окупації в лютому 1944 році для відбудови підприємств гірничорудної промисловості Кривбасу, який підпорядковувався Наркомату гірничодобувної промисловості УРСР та з 1951 року трест «Кривбасруда» був розділений на два трести: «Дзержинськруда» та «Ленінруда».
Криворізький трест «Дзержинськруда» з 1951 року підпорядковувся Міністерству металургійної промисловості СРСР та у 1973 році реорганізований в Промислове Об`єднання видобутку руд підземним способом «Кривбасруда».
З 1975 року до складу Виробничого Об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» входило 11 Рудоуправлінь на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Саксагань» та шахта «Комунар».
Станом на 01 січня 1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 Рудоуправлінь, на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Саксагань» та шахта «Комунар».
Згідно наказу ВО «Кривбасруда» №433 від 16 грудня 1986 року та №685 від 25 грудня 1989 року шахту «Комунар» РУ ім. Дзержинського об`єднано з шахтою «Гігант» РУ ім. Дзержинського, основні та оборотні фонди шахти «Комунар» передано до шахти «Гігант»
01 жовтня 1989 року - Рудоуправління імені Кірова та ХХ партз`їзду виділилися зі складу Об`єднання в самостійні підприємства з наданням їм юридичного статусу. Інші Рудоуправління, згідно з наказом Мінметалургії СРСР від 07 вересня 1989 року за №170 та наказом по Об`єднанню від 20 вересня 1989 року за №349 були ліквідовані, а на їх базі створено на правах структурних одиниць 10 шахт: «Першотравнева-1», «Першотравнева-2», ім. Леніна, ім. Орджонікідзе, «Гвардійська», «Октябрська», «Родіна», «Саксагань», «Гігант», ім. Валявка.
01 серпня 1995 року наказом Мінпромполітики України від 27 липня 1995 року № 148 зі складу Об`єднання ВО «Кривбасруда» виділена шахта «Саксагань» у самостійне державне підприємство. Наказом Міністерства промислової політики України № 04 від 20 січня 1997 року прийнято рішення про її ліквідацію.
Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 Виробниче Об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовно на Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого Виробничого Об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене Державне Підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».
Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 Державне Підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром».
У наказі ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».
Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у Відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства.
Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ ««Криворізький залізорудний комбінат» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» змінив найменування на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат».
Дані фактичні обставини встановлені судовими рішеннями, в тому числі і постановою Верхового Суду від 15 червня 2020 року у справі №212/3137/17-ц та 14 липня 2020 року у справі №212/6988/17-ц.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що правонаступником усіх прав та обов`язків Державного Виробничого Об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у структурних одиницях якого на шахті «Саксагань» працював позивач - є ПАТ «Кривбасзалізрудком»,правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком», оскільки, шахта «Саксагань» була виділена у самостійне державне підприємство, відповідно до наказу Мінпромполітики України від 27 липня 1995 року за №148.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу ОСОБА_1 , під час роботи на ш. «Саксагань» заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто АТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 120 000 грн., суд виходив з обставин характеру захворювання, фізичними і моральними стражданнями позивача у зв`язку з професійним захворюванням, їх тривалості і тяжкості, істотності вимушених змін у його життєвих стосунках.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача.
Так, з матеріалів справи встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 25% безстроково, що свідчить про незворотність такої втрати. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він вимушений проходити лікування, відновлення його стану здоров`я неможливе.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставістатті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року(з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Таким чином, при визначенні розміру моральної шкоди, судом першої інстанції враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи  позивача в умовах впливу шкідливих факторів  який становить 24 роки саме на ш. «Саксагань», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком», відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 25 %, який встановлено безстроково, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та взагалі можливість такого відновлення.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційних скарг як позивача так і представника відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: