ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1356/24 Справа № 177/326/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г.Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.
секретар судового засідання Гладиш К.І.
сторони справи
позивач – ОСОБА_1 
відповідач- ОСОБА_2 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулик Олександр Петрович,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження  апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник – адвокат Зеркін Артур Сергійович на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2023 року, ухваленого суддею Строговою Г.Г. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 30 жовтня 2023 року,

УСТАНОВИВ

Представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулик Олександр Петрович, про визнання недійсним заповіту.
В обґрунтування позову зазначив, що 01.01.2009 ОСОБА_4 уклала з СФГ «Ромнана» договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,560 га, розташованої на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, належної їй на праві власності на підставі держаного акту ІІ-ДП №135130, виданого Новопільською сільською Радою народних депутатів 01.03.2001. Термін дії договору складає 15 років з моменту його державної реєстрації. 
Утриманням, використанням та доглядом за зазначеною земельною ділянкою після отримання її в оренду до теперішнього часу здійснюється СФГ «Ромнана», головою якого є ОСОБА_1 .
17.05.2011 ОСОБА_4 склала заповіт яким заповіла ОСОБА_1 належну їй земельну ділянку загальною площею 5,560 га, розташовану на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.
Після смерті ОСОБА_4 позивач 13.05.2019 звернувся до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулика О.П. з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за вказаним вище заповітом, однак постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки заповіт складений ОСОБА_4 17 травня 2011 року скасовано новим заповітом складеним ОСОБА_4 12 грудня 2017 року на все належне їй майно на користь іншої особи. 
Вважає, що заповіт від 12.12.2017 складений ОСОБА_4 є недійсним, оскільки за життя ОСОБА_4 зловживала алкоголем, що впливало на її свідомість на фоні тривалої багаторічної залежності від спиртного, та здобула тяжку хворобу, від якої тривалий час лікувалася та, вірогідно, померла. 01.11.2011 ОСОБА_4 звернулася до позивача із заявою про видачу орендної плати за землю авансом до 2025 року, у зв`язку з необхідністю придбання медичних засобів для лікування. Крім того, заповіт від 17.05.2011 складався та посвідчувався нотаріально за місцем проживання ОСОБА_4 , у зв`язку з її хворобою, тобто вже на той момент вона перебувала у стані, який не дозволяв їй навіть з`явитися до місця роботи нотаріуса.
Вважає, що хвороба ОСОБА_4 впливала на її психічний стан та призвела до неможливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, в тому числі і на момент складення оспорюваного заповіту (12.12.2017), що мало місце незадовго (за 13 днів) до її смерті.
Таким чином, вказує, що позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, оскільки вказаним заповітом від 12.12.2017 порушено його законні права та інтереси щодо набуття права на спадщину в частині вище зазначеної земельної ділянки. 
Просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом О.П. 12.12.2017 за реєстровим №2360.
Рішенням Криворізького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 жовтня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.
ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 12.12.2017, посвідчений приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куліком О.П. за реєстровим №2360.
Представник позивача посилається на висновок посмертної судово-психіатричної експертизи №13 від 08.07.2021, проведеної експертами КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР та вказує на те, що ОСОБА_4 на момент складання та підписання заповіту 12.12.2017 страждала синдромом порушеної свідомості, за своїм психічним станом на той момент не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Натомість, із висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи №2 від 14.02.2023, проведеної судовими експертами Дніпровської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» видно, що ОСОБА_4 на момент складання та підписання заповіту 12.12.2017 на будь-яке хронічне психіатричне захворювання не страждала. Також у цей час у неї не було і ознак будь-якого тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану. За своїм психічним станом на той час ОСОБА_4 могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Представник позивача вказує, що зі слів експерта, який проводив другу експертизу стало відомо, що в період складання та підписання спірного заповіту немає ніяких записів про огляд ОСОБА_4 , тому комісія і дійшла висновку, що в момент складання та підписання заповіту 12.12.2017 ОСОБА_4 на будь-яке психічне захворювання не страждала та у цей період часу у неї не було ознак будь-якого тимчасового розладу психічної діяльності.
Скаржник наголошує на тому, що зі змісту висновку повторної експертизи та допиту експерта видно, що такі висновки ґрунтуються виключно на відсутності записів про стан здоров`я ОСОБА_4 в день складення заповіту, а також про відсутність записів про недоумство чи будь-які інші ознаки хворобливого стану, що саме по собі не свідчить про відсутність у ОСОБА_4 синдрому порушеної свідомості, як на те вказано при проведенні первинної судово-медичної експертизи.
Представник позивача вважає, що зі змісту оскаржуваного рішення не вбачається надання належної оцінки висновку первинної судово-медичної експертизи, пояснення експерта КП Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР в частині наявності ознак синдрому порушеної свідомості у ОСОБА_4 , неможливості заперечення такого висновку експертом ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричнеої експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», що вказує на здійснення аналізу доказів судом першої інстанції вибірково, а відтак і помилкових висновків в оскаржуваному рішенні.
У відзиві на апеляційну скаргу сторони позивача, представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Чередниченко І.В., просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення.
12.03.2024 на електронну адресу суду апеляційної інстанції від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Зеркіна А.С. надійшло клопотання про проведення апеляційного розгляду справи, призначеного на 09:50 годи 12.03.2024 провести за відсутності позивача та його представника, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .
Заслухавши суддю доповідача, вислухавши думку представника відповідача  ОСОБА_2  – ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача з викладених у відзиві підстав, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За правилами статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статей 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.
Загальні вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтями 1247, 1248 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
Частина перша статті 1257 ЦК України встановлює, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України.
Статтею 203 ЦК України визначено такі вимоги: зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Заповіт, як односторонній правочин, має відповідати загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.
Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).
Стаття 225 ЦК України визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (пункт 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).
Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно із статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла  ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.19 т.1).
За життя ОСОБА_4 була власником земельної ділянки загальною площею 5,560 га, кадастровий номер 1221884700030010503, розташованої на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, на підставі держаного акту ІІ-ДП №135130, видного Новопільською сільською Радою народних депутатів 01.03.2001 (а.с. 9-11 т.1).
01.01.2009 між ОСОБА_4 та СФГ «Ромнана», в особі голови господарства ОСОБА_6 , укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки, який зареєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії ОП центру Державного земельного кадастру у книзі записів реєстрації договорів оренди землі 03.03.2010 за №.041012109439. Термін дії договору складає 15 років з моменту його державної реєстрації (п. 3.1. розділу 3 договору) (а.с. 12-15 т.1).
17 травня 2011 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу Бойко Л.П., зареєстрований в реєстрі за №1566, згідно якого належну їй на праві особистої власності земельну ділянку площею 5,560 га, розташовану на території Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1 – позивачу по справі (а.с. 92 т.1). 
Після смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 13.05.2019 звернувся до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулика О.П. з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 90 т.1). 
Постановою від 13.05.2019 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки заповіт зроблений ОСОБА_4 на його користь, посвідчений 17 травня 2011 року за реєстровим №1566 приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П., скасовано новим заповітом на все майно, зробленим ОСОБА_4 на користь іншої особи, посвідченим 12 грудня 2017 року ним, приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Куликом О.П., за реєстровим №2360, на підставі якого 06 серпня 2018 року за реєстровим №1331 видано свідоцтво про право на спадщину щодо житлового будинку (а.с. 21, 90-95 т. 1).
Відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №13 від 08.07.2021 року, проведеної експертами КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР, ОСОБА_4 на момент складання та підписання заповіту 12.12.2017 року страждала синдромом порушеної свідомості, за своїм психічним станом на той момент не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 9-11 т. 2). 
Проте суд першої інстанції відхилив даний висновок і в основу свого рішення прийняв висновок повторної посмертної судово-психіатричної експертизи №2 від 14.02.2023 року, проведеної судовими експертами Дніпровської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», вбачається, що ОСОБА_4 на момент складання та підписання заповіту 12.12.2017 на будь-яке хронічне психіатричне захворювання не страждала. Також у цей час у неї не було і ознак будь-якого тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану. За своїм психічним станом на той час ОСОБА_4 могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 82-84 т. 2). 
Даний висновок узгоджувався із іншими матеріалами справи, показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні.
Колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги, які ґрунтуються на першому висновку експертів та твердженні, що спадкодавиця перебувала у хворобливому стані. Сторонами не оспорюється, що стан заповідачки був хворобливим.
Натомість, як вказує Верховний Суд у своїх постановах від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц; від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц; від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15, розгляд вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 225 ЦК України здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.
При цьому підставою для визнання правочину недійсним застаттею 225 ЦК Україниможе бути лише встановлення абсолютної неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12).
До того ж свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.
Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
У сукупності з іншими доказами в справі та встановленими фактичними обставинами, слід дійти висновку що заповідач діяла свідомо.
Адже ОСОБА_4 уклала оскаржений заповіт на ім`я відповідача, з яким проживала разом та вела спільне господарство, сама підписала заповіт, висловлювала, зі слів свідків, своє бажання саме так розпорядитися майном, за життя ніколи не перебувала на обліку у психіатра та нарколога.
Сам факт укладання оскарженого заповіту 12.12.2017 за два тижні до смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), із чим апелянт також пов`язує його недійсність, колегія вважає таким, що свідчить про усвідомлення свого хворобливого стану заповідачкою, яка перед цим 01.12.2017 виписалася з стаціонарного лікування і, як видно з виписки, її соматичний стан дещо покращився але був серйозним, при цьому психічних порушень та про направлення на косультацію до психіатра чи нарколога не зазначено (т.1а.с.183). 
Судова колегія вважає, що позивачем не надано достатніх доказів, які спростовували б дійсність волі заповідача та доводили неспроможність заповідача усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Наведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, та особистого тлумачення апелянтом норм закону.
З огляду на наведене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.
На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування немає.
Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник – адвокат Зеркін Артур Сергійович залишити  без задоволення.
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: