ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 лютого 2024 року 
м. Київ
 
справа № 523/8308/22
провадження № 61-13609св23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2023 року у складі судді Малиновського О. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Князюка О. В., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст первісних позовних вимог
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення місця проживання дитини.
Позов обґрунтований тим, що з 27 лютого 2014 року він та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року шлюб між ним і ОСОБА_2 розірвано. 
Відповідачка, забравши дитину, перешкоджала йому бачитись із сином. З початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_2 разом з дитиною повернулась до його помешкання, де з 25 лютого 2022 року вони знову проживали однією сім`єю. 15 квітня 2022 року відповідачка залишила сина ОСОБА_3 разом з ним та переїхала до свого місця проживання. Життям сина не цікавиться, участі в його вихованні не бере. 
Позивач забезпечений житлом, отримує постійний дохід, має позитивні характеристики за місцем роботи і за місцем проживання. Із дня народження сина він постійно бере участь у його вихованні. Син відвідує дитячий клуб з раннього розвитку. За весь час проживання сина разом з ним відповідачка ніколи не цікавилась здоров`ям та життям дитини. Отже, визначення проживання сина разом з ним буде відповідати інтересам дитини. 
Просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком.
Короткий зміст зустрічних позовних вимог
У серпні 2022 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення місця проживання дитини. 
Зустрічний позов обґрунтований тим, що внаслідок систематичних проявів агресивної поведінки ОСОБА_1 , психологічного насилля щодо неї та їхньої дитини  вона припинила спільне проживання з ним. 
Після припинення подружніх відносин та до останнього часу малолітній ОСОБА_3 постійно проживав разом з нею. 
Вона забезпечена житлом, має постійний дохід від підприємницької діяльності, позитивно характеризується за місцем проживанням, має всі можливості для забезпечення та виховання дитини. 
Дитина не може проживати з батьком, оскільки той має нестабільну емоційну поведінку, тому дитині буде краще разом з нею.
Просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року, у позові ОСОБА_1 про встановлення місця проживання дитини відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання: АДРЕСА_1 .
Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що будь-яких виняткових обставин, які давали би підстави для висновку, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю, не встановлено. 16 грудня 2022 року Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради надав висновок № 01-053/255вх, згідно з яким вважав доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , разом з матір`ю.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року, просив їх скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не застосували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 205/1621/18, провадження № 61-23366св19, від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, провадження № 61-9074св20, від 22 грудня 2021 року у справі № 204/8432/19, провадження № 61-14486св 21, від 23 грудня 2019 року у справі № 552/4608/18, провадження № 61-6271св19.
Суди першої та апеляційної інстанцій ухилились від дослідження обставин спроби ОСОБА_2 виїхати з неповнолітнім сином за кордон. Суди безпідставно не надали будь-якої оцінки тим обставинам, що ОСОБА_2 раніше зверталася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про визначення місця проживання дитини, проте зазначений позов визнано неподаним та повернено.
На час ухвалення рішення суду першої інстанції дитина майже рік мешкала разом з батьком, а на час оголошення постанови Одеського апеляційного суду - майже півтора року. Враховуючи вік дитини, якій на момент подання касаційної скарги виповнилося п`ять з половиною років, проживання разом з батьком останніх півтора року є суттєвою обставиною, яку суди попередніх інстанцій всупереч висновкам Верховного Суду залишили поза увагою. 
Під час проживання з батьком малолітній ОСОБА_3 відвідував не лише заняття з плавання з персональним тренером - єдине, що знайшло своє відображення в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, а й Одеську станцію юних техніків «Сігма», секцію східних єдиноборств.
Отже, суди не дослідили, чи буде відповідати найкращим інтересам дитини зміна її місця проживання, чи спричинить вона порушення стійких, усталених зв`язків дитини з оточенням і звичним середовищем.
Аргументи інших учасників справи
Відзив ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Дробінова І. В., мотивований тим, що заявник у касаційній скарзі зазначає про відсутність встановлення особистих якостей батьків малолітнього ОСОБА_3 , проте в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій такі обставини встановлені.
Щодо перекручування відповіді ОСОБА_2 на питання про здоров`я дитини, то суд оцінив та встановив листування сторін у Viber, де матір неодноразово запитує про стан здоров`я свого сина, а через постійне ігнорування  її запитів ОСОБА_2 змушена дізнаватися про стан здоров`я дитини у педіатра, з яким саме матір укладала декларацію, про що неодноразово повідомляла суд у своїх поясненнях під час судового розгляду, а також про те, що просить про зустріч із сином у заявника. Крім того, встановлено факт звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів через факт відібрання сина. 
Заявник посилається на неврахування судом повернення позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з нею, що ніяким чином не підтверджує твердження про негативні особисті якості ОСОБА_2 .
Саме звернення матері до суду є ознакою того, що вона вживає усіх доступних їй законних заходів, щоб бачитись з дитиною, дбати про неї, оскільки вже не один рік витрачає час і кошти на судові баталії з батьком, який усіма можливими способами чинить перешкоди, для спілкування дитини з матір`ю  і намагається очернити її, створити правові підстави, щоб син був позбавлений матері, її турботи, спілкування з нею. 
Із квітня 2022 року, відтоді як батько відібрав дитину, він продовжує чинити перешкоди, щоб у дитини були обоє батьків.
Суд апеляційної інстанції не тільки врахував особисті якості батьків, а й зазначив релевантну практику Верховного Суду щодо звернення уваги на обставини, що мають істотне значення.
До весни 2022 року, поки батько не відібрав дитини, матір утримувала та забезпечувала сина за власні кошти. Її метою є забезпечення найкращих інтересів дитини, зокрема спокійного, безпечного середовища, турботи та опіки матері щодо малолітньої дитини, чого заявник малолітньому ОСОБА_3 не може дати.
У 2022 році заявника не хвилювало тривале проживання дитини з матір`ю і стрес від зміни місця проживання і стійких зв`язків сина. Проте коли він відібрав малолітню чотирирічну дитину силою від матері у квітні 2022 року, заявник раптово згадав про інтереси і комфорт дитини, коли це стало йому вигідно.
Суди врахували факт проживання дитини з 15 квітня 2022 року з батьком, який силою забрав сина в ОСОБА_2 і не повернув, навіть коли рішення суду у справі № 523/18365/20 про визначення графіка спілкування з сином, що проживає з матір`ю, набрало законної сили, що також свідчить про поведінку заявника та його моральні якості.
У січні 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відповідь на відзив, у якій просить задовольнити його касаційну скаргу.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 06 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. 
У січні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 411 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї та відповіді на відзив, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
З 27 лютого 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. 
У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх малолітній син ОСОБА_6 проживали разом у будинку АДРЕСА_2 . 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року у справі № 523/14273/20 шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано. 
Із 30 червня 2020 року ОСОБА_2 почала проживати з малолітнім сином окремо від ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2022 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року у справі № 523/18365/20, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації м. Одеси, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні, визначення порядку спілкування з дитиною задоволено частково. Суд визначив ОСОБА_1 графік його участі у вихованні сина та спілкуванні з ним. Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні та спільному перебуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 у визначений судом час. Крім того, рішенням суду ОСОБА_1 зобов`язано повертати дитину матері, після завершення часу спілкування з дитиною. Рішення набрало законної сили.
Малолітній ОСОБА_3 під час проживання з матір`ю відвідував, зокрема, в період з 09 квітня 2021 року до 01 серпня 2021 року - Центр иитячого раннього розвитку «Селфі», з 10 березня 2021 року до 23 лютого 2022 року - гурток  малювання та мінісад, з 01 березня 2021 року до 24 лютого 2022 року - мовний центр «Гра» з вивчення англійської мови та заняття з творчого розвитку. 
Дитину завжди приводила мати - ОСОБА_2 , яка і здійснювала оплату за навчання дитини. Батька дитини жодного разу вихователі та вчителі не бачили. 
За висновком вчителя Центру дитячого розвитку «Селфі», ОСОБА_3 дуже любить матір і сильно до неї прив`язаний. Завжди з нетерпінням чекав на її прихід, і особливо помітно, що між матір`ю та дитиною дуже теплі, ніжні та водночас шанобливі стосунки. 
Під час проживання з батьком малолітній ОСОБА_3 у червні, липні, вересні 2022 року відвідував заняття з плавання з персональним тренером. Будь-яких інших доказів про навчання та/або відвідування курсів з навчання малолітнього ОСОБА_7 суду не надав. 
ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем з 30 листопада 2020 року. 
Згідно з характеристикою за місцем проживання ОСОБА_2 характеризується позитивно. У побуті завжди ввічлива, тактовна. Доброзичлива мати, багато часу приділяє вихованню дитини. За характером спокійна, врівноважена, розсудлива. Із сусідами підтримує добрі взаємини. У пияцтві, сварках помічена не була. 
Відповідно до цивільно-правової угоди від 01 жовтня 2022 року ОСОБА_1 перебуває у договірних відносинах з Товариством з обмежено відповідальністю «Транслог-ЗД» з приводу виконання робіт в Одеській дирекції Державного підприємства «Укрзалізниця», за що отримує винагороду на умовах і в порядку, визначених договором. 
За місце проживання ОСОБА_1 зарекомендував себе позитивно. Веде порядний спосіб життя, доброзичливий, чемний, постійно бере участь в житті району, допомагає літнім людям, які мешкають поряд, має активну громадянську позицію, завжди готовий прийти на допомогу. Сусідами характеризується як гарний батько та господар, дитина ОСОБА_1 доглянута, батьківські обов`язки виконує сумлінно, дитина на батька ніколи не скаржилася. 
Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають у неприязних стосунках, що саме по собі є наслідком впливу на психоемоційний стан малолітнього ОСОБА_3 . Крім того, це підтверджується консультативним висновком Бюро психіатричних досліджень ОСОБА_9 від 10 травня 2021 року № 17/20-к. 
Відповідно до висновку від 16 грудня 2022 року № 01-05-3/255вх про визначення місця проживання дитини Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , разом із матір`ю (т. 2, а. с. 15-18)
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від  20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 9 Конвенції на держави-учасниці покладається обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначать відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно зі статтею 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Тобто права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. 
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції, згідно з якою                                  держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Верховний Суд зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частини четверта, п`ята статті 19 СК України).
Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У рішенні від 19 вересня 2019 року у справі «Andersena v. Latvia», заява № 79441/17, Європейський суд з прав людини зазначив, що «найкращі інтереси дитини» не можуть розумітися однаково, незалежно від того, чи розглядає суд запит про повернення дитини відповідно до Гаазької конвенції або постанову про опіку або батьківські права. Національні суди, відхиляючи певну інформацію і докази, що стосуються конкретного розгляду, не можуть вважатися такими, що проігнорували найкращі інтереси дитини.
Заявник у касаційній скарзі вказує, що суди необґрунтовано встановили відсутність підстав для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком.
Згідно з матеріалами справи суд першої інстанції встановив, що сторони працевлаштовані, мають дохід, забезпечені житлом та кожен з них створив комфортні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини. 
У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів малолітнього  ОСОБА_3  встановлення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її найкращим інтересам, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в первісному позові та задоволення зустрічного позову про встановлення місця проживання дитиниз матір`ю з огляду на таке. 
Суди обґрунтовано врахували висновок Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 16 грудня 2022 року, чинення батьком перешкод у спілкуванні матері з дитиною, водночас нечинення матір`ю перешкод у спілкуванні батька з дитиною.
Крім того, суди врахували електронні докази у справі, зокрема переписку у соціальній мережі «Viber».
Суд першої інстанції надав належну оцінку показанням свідків як щодо місця проживання дитини, так і щодо участі батьків у її вихованні. 
Суди взяли до уваги те, що після розірвання шлюбу дитина проживала разом із матір`ю та факт її звернення до органів поліції із заявою про неповернення батьком дитини за місцем її реєстрації та проживання, що свідчить про конфлікті стосунки між батьками дитини, та чинення батьком перешкод у спілкуванні матері з дитиною. Водночас суди встановили, що мати не чинить перешкод батьку в участі у вихованні дитини.
Також суди взяли до уваги, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2022 року ОСОБА_1 визначений графік його участі у вихованні сина та спілкуванні з ним. Зобов`язано ОСОБА_1 повертати дитину матері, після завершення часу спілкування з дитиною. 
Відповідно до статей 7, 9, 10 Конвенції дитина має право на піклування від обох своїх батьків, право підтримувати особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. 
Водночас у справі, що переглядається, батько не виконав рішення суду щодо визначення графіка спілкування з дитиною, забрав дитину до себе та перешкоджає матері у спілкуванні з нею, що впливає на право дитини безпосередньо отримувати піклування від обох батьків.
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що за встановлених обставин визначення місця проживання з матір`ю відповідає якнайкращим інтересам дитини, оскільки забезпечує дотримання прав дитини на особисте та пряме спілкування і піклування обох батьків, що впливає, зокрема на всебічний і нормальний розвиток дитини та формування її родинних і міжособистісних стосунків у подальшому.
Посилання заявника на те, що під час розгляду справи дитина певний час проживає з батьком, про що зазначає і ОСОБА_2 , посилаючись на неповернення їй дитини  ОСОБА_1 , не вказує на достатні обставини для скасування оскаржуваних рішень у справі.
Крім того, надані заявником докази лише доводять, що конфлікт між сторонами триває та не впливають на вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини.
Водночас Верховний Суд зазначає, що в разі виникнення нових чи зміни обставин справи, зокрема у відносинах сторін спору, а також встановлення можливості їхнього спілкування та спільного проведення часу з дитиною, визначене у судовому порядку місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.
Аналогічні висновки викладено у постановіВерховного Суду від 30 березня 2021 року у справі № 542/1428/18, провадження № 61-18612св19.
Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно не надали будь-якої оцінки тим обставинам, що ОСОБА_2 раніше зверталася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про визначення місця проживання дитини, проте зазначений позов визнано неподаним та повернено, Верховний Суд відхиляє, оскільки факт звернення ОСОБА_2 до суду із позовом про визначення місця проживання дитини підтверджує, що ОСОБА_2 вживала усіх законних заходів, щоб бачитись з дитиною та дбати про неї.
У касаційній скарзі заявник зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Визначаючи подібність правовідносин, Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження                      № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним та об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Так, у справі № 404/3499/17, на яку посилався заявник, суди відмовили у задоволенні позову матері про визначення місця проживання дітей разом із нею, зустрічний позов батька задовольнили, визначили місце проживання дочок разом з ним. Суди врахували висновок органу опіки та піклування, яким визнано за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком, та виходили із того, що під час бесіди зі спеціалістом служби у справах дітей дівчата, ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомили, що однаково позитивно сприймають і матір, і батька, бажають спілкуватися з обома. Оцінюючи надані сторонами у справі докази, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що матеріально-побутове забезпечення обох батьків, їх ставлення до дітей, позитивні характеристики з місця роботи дають підстави для твердження, що кожний із батьків здатний створити умови для розвитку та виховання дітей, забезпечуючи їх особливі потреби, пов`язані з вадами слуху. Разом з тим після розірвання шлюбу між сторонами виникають суперечки щодо місця проживання дітей та коштів на їх матеріальне утримання. Внаслідок цих спорів діти із 2015 року до липня 2017 року проживали з матір`ю, а батько на підставі судового рішення сплачував аліменти на їх утримання. Із липня 2017 року діти проживають з батьком, який від матері дітей отримує аліменти на їх утримання згідно із судовим рішенням. Верховний Суд у наведеній справі вважав, що безперервне проживання дітей з батьком в оточенні інших рідних для них людей в цьому випадку забезпечує їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, діти проживають з батьком із липня місяця 2017 року в оточенні рідних людей жіночої статі: баби, тітки, двоюрідної сестри, які можуть забезпечити достатній догляд за дівчатками, діти регулярно відвідують навчальний заклад, у якому враховуються їх особливості. Окрім цього, позивач уклала новий шлюб, проте доказів того, що діти добре знайомі з новим чоловіком матері і між ними існують такі відносини, які не будуть для них обтяжливими чи складними, матеріали справи не містять, зважаючи на особливості дітей та вочевидь існуючі ускладнення з їх комунікацією.
У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 204/8432/19 зазначено, що якщо мати не надала суду переконливих доказів на підтвердження того, що проживання дитини з батьком суперечитиме найкращому забезпеченню інтересів дитини, а суд не встановив обставин, які давали б підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю матиме більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом із батьком у звичному для неї середовищі, то це є підставою для визначення місця проживання дитини з батьком.
У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 552/4608/18, провадження № 61-6271св19, заначено, що «батько користується у сина повагою та авторитетом, ОСОБА_3 висловив свою прихильність до батька та бажає проживати разом із ним. Думка дитини з`ясовувалася апеляційним судом у присутності уповноваженого представника органу опіки та піклування Служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної в м. Полтави ради Вавренюк І. І. без участі батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що узгоджується з нормами статті 232 ЦПК України. Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України». Також апеляційний суд врахував, що дитина більше року проживає з батьком, має стійкі зв`язки у цьому середовищі, попри любов і до матері, і до батька, бажає проживати з батьком. В разі передання дитини на виховання матері будуть порушені її стійкі, усталені зв`язки з оточенням, звичним для неї середовищем, що не бути відповідати найкращим інтересам малолітньої дитини. […] Презумпція на користь матері у справах щодо дітей, на яку посилається ОСОБА_1 у своїй касаційній скарзі, не підтверджується на рівні ООН, що випливає з прецедентної практики ЄСПЛ, а також не відповідає позиції Ради Європи та більшості держав - членів Ради Європи. […] З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що проживання ОСОБА_3 з батьком буде відповідати найкращому забезпеченню його інтересів».
Таким чином, обставини у наведених постановах Верховного Суду відрізняються від обставин у цій справі, тому немає підстав вважати, що суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення без урахування правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Посилання на постанову Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 205/1621/18, провадження № 61-23366св19, Верховний Суд відхиляє, оскільки у зазначеній справі суд не формулював правового висновку, що неприязні стосунки між батьками є єдино безумовною та достатньою підставою для визначення місця проживання дитини з одним із батьків.
Верховний Суд зауважує, що як суд касаційної інстанції, він не наділений повноваженнями встановлювати обставини справи, досліджувати докази та надавати їм правову оцінку. 
З урахуванням викладеного підстав для скасування судових рішень у справі немає. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                      А. С. Олійник
В. М. Ігнатенко
І. М. Фаловська