ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 р. 	Справа № 480/433/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Служби судової охорони на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.05.2023, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 24.04.23  по справі № 480/433/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Служби судової охорони ,              Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області                      
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2023 року ОСОБА_1 ( далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Служби судової охорони ( далі – Служба судової охорони, відповідач -1), Територіального управління Служби судової охорони у Сумській області ( далі – ТУ ССО у Сумській обл., відповідач -2), в якому позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Служби судової охорони  від 16.12.2022 «По особовому складу» №1117 о/с;
- визнати протиправним та скасувати наказ ТУ ССО у Сумській обл. від 17.12.2022 «По особовому складу»№468 о/с;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ТУ ССО  у Сумській області (зі служби)  з 19.12.2022;
- стягнути з ТУ ССО у Сумській області на користь ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.12.2022 року по день ухвалення у справі судового рішення;
- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1   на посаді заступника начальника ТУ ССО у Сумській обл (зі служби) та в частині стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць;
- стягнути з відповідачів Служби судової охорони та ТУ ССО у Сумській обл. на користь ОСОБА_1  моральну (не майнову) шкоду, що була вчинена незаконним звільненням у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. (по 7500,00грн. з кожного відповідача).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Служби судової охорони від 16.12.2022 №1117 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в Службі судової охорони за пп. 4 п. 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів) у запас Збройних Сил України полковника Служби судової охорони ОСОБА_1 , заступника начальника територіального управління (зі служби) Служби судової охорони у Сумській області;
Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу ТУ ССО у Сумській обл. від 17.12.2022 № 468 о/с «По особовому складу» в частині звільнення зі служби в Службі судової охорони за підпунктом 4 пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів) у запас Збройних Сил України полковника Служби судової охорони ОСОБА_1 , заступника начальника ТУ ССО у Сумській обл. (зі служби);
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника ТУ ССО у Сумській обл. (зі служби) з 20.12.2022.
Стягнуто з ТУ ССО у Сумській обл. на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 грудня 2022 року до 18 квітня 2023 року в сумі 139687 грн 20 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Служба судової охорони ( далі також - апелянт) подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, просила скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2023 року у справі №480/433/23 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив, що позивачу було запропоновано наявні вакантні посади ТУ ССО у Сумській обл., на які можливо було його призначити в межах повноважень начальника територіального управління ( ?начальник відділу матеріально-технічного забезпечення; головний спеціаліст (з питань запобігання та виявлення корупції); головний спеціаліст режимно-секретного органу; головний спеціаліст відділу організації охорони та підтримання громадського порядку; провідний спеціаліст служби з професійної підготовки та підвищення кваліфікації; провідний спеціаліст відділу матеріально-технічного забезпечення), проте на жодну з них він не погодився. 
Вказав, що посада заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) начальником територіального управління не пропонувалась жодному із заступників, посади яких було скорочено, оскільки відповідно до пункту 7 розділу VI Положення про проходження служби співробітниками служби судової охорони, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 04 квітня 2019 року N 1052/0/15-19 (далі – Положенням № 1052/0/15-19) призначення на посади та звільнення з посад співробітників Служби у центральному органі управління та керівників (начальників) територіальних підрозділів Служби, їх заступників здійснюються Головою Служби.
Наголосив, що питання визначення переважного права залишення на роботі на час виникнення спірних правоідносин мало масовий характер, оскільки із 72 заступників начальників, які несли службу в територіальних управліннях повинно було залишитись лише 24, і для всіх заступників посади були рівнозначними. 
Зауважив, що визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці, у зв`язку з чим і  було оголошено конкурс на зайняття вакантних посад співробітників Служби судової охорони, а саме заступників начальників територіальних управлінь (з організації діяльності).
Підкреслив, що позивач не виявив бажання та не скористався своїм правом і не подав документи на проходження конкурсу на вакантні посади заступників до жодного територіального управління, та зокрема і до ТУ ССО у Сумській області.
Зазначив, що проведення конкурсу на рівнозначні або нижчі посади, у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів чинними нормами законодавства не заборонено.
Зауважив, що потреби у визначені переважного права серед кандитадів не було, оскільки воно застосовується при відсутності різниці у кваліфікації продуктивності праці, тоді як під час проведення конкурсу Комісією визначені ті співробітники, які мать відповідну кваліфікацію та продуктивність праці для залишення їх на службі (роботі), що були визнані переможцями конкурсу. 
Крім того, вказав, що чинним законодавством не врегульований порядок та механізм проведення розрахунку середньоденного грошового забезпечення, оскільки вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 ( далі – Порядок КМУ № 100), поширюються на заробітну плату працівників, яка виплачується їм відповідно до умов трудового договору.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.04.2023 без змін.
Зазначив, що процедура  звільнення його зі служби  через скорочення штатів проведена з порушенням чинного законодавства, оскаржувані накази є незаконними та такими що підлягають скасуванню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі – КАС України) справа розглянута в письмовому  провадженні.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які Служба судової охорони посилається в апеляційній скарзі, зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами.
15.04.2020 Службою судової охорони видано наказ № 169 о/с «По особовому складу» про прийняття позивача на службу до Служби судової охорони.
16.04.2020 наказом ТУ ССО у Сумській обл. № 51 о/с «По особовому складу» на виконання наказу Служби судової охорони від 15.04.2020 № 169 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника ТУ ССО у Сумській обл.(зі служби).
У період з 16.04.2020 по 19.12.2022 ОСОБА_1 проходив службу у ТУ ССО у Сумській обл. на посаді заступника начальника територіального управління (зі служби).
07.12.2020 наказом Служби судової охорони №662 «Про введення в дію штатів територіальних управлінь Служби судової охорони» введено в дію штат ТУ ССО у Сумській обл. (до цього діяв штатний розпис, введений в дію наказом Служби судової охорони від 02.01.2020 №1).
18.10.2022 наказом Служби судової охорони №432 «Про внесення змін до штату територіального управління Служби судової охорони у Сумській області» внесено зміни до штату ТУ ССО у Сумській обл. та скорочено, зокрема, посаду заступника начальника територіального управління, заступника начальника територіального управління (зі служби,заступник начальника територіального управління (з забезпечення) та введено посаду заступник начальника територіального управління (з організації діяльності).
19.10.2022 ТУ ССО у Сумській обл. прийнято наказ №395 о/с «Про оголошення змін до штату територіального управління Служби судової охорони у Сумській області».
19.10.2022 ОСОБА_1  надано для ознайомлення персональне попередження про скорочення посади, на якій він перебував, та можливе наступне звільнення зі служби.
10.11.2022 ОСОБА_1 запропоновано наявні вакантні посади ТУ ССО у Сумській області, на які можливо було його призначити в межах повноважень начальника територіального управління, а саме: начальник відділу матеріально-технічного забезпечення; головний спеціаліст (з питань запобігання та виявлення корупції); головний спеціаліст режимно-секретного органу; головний спеціаліст відділу організації охорони та підтримання громадського порядку; провідний спеціаліст служби з професійної підготовки та підвищення кваліфікації; провідний спеціаліст відділу матеріально-технічного забезпечення, на які він згоди не дав. 
17.11.2022 наказом Служби судової охорони №492 оголошено конкурс на зайняття вакантних посад співробітників Служби судової охорони, а саме заступників начальників територіальних управлінь (з організації діяльності), зокрема і заступника начальника ТУ ССО у Сумській обл. (з організації діяльності).
За результатами проведеного конкурсу переможцем на посаду заступника начальника ТУ ССО у Сумській обл. (з організації діяльності) визнано ОСОБА_2 .
16.12.2022 центральним органом управління Служби судової охорони ОСОБА_1 запропоновано вакантну посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) у Одеській області, на яку він погодився, однак призначений не був, оскільки вона є вищою ніж та, що він обіймав. 
16.12.2022 до ТУ ССО у Сумській обл. надійшов витяг з наказу Служби судової охорони від 16.12.2022 №1117 о/с «По особовому складу», яким позивача звільнено зі служби в Службі судової охорони у запас Збройних Сил України з 19.12.2022 за підпунктом 4 п. 2 розділу ХІІ  Положення № 1052/0/15-19.
17.12.2022 на виконання наказу Служби судової охорони від 16.12.2022р. №1117 о/с «По особовому складу» ТУ ССО у Сумській обл. видано наказ №468 о/с, відповідно до п.3 якого позивачеві виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 2 повних календарних роки служби, встановлено премію у розмірі 30 % від посадового окладу за підсумками служби у грудні 2022 року, а також вислугу років станом, яка на 19.12.2022р. склала: календарна - 28 років 02 місяці 05 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 01 рік 07 місяців 21 день.
Позивач, вважаючи звільнення незаконним, звернувся до суду з позовом. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено порядок звільнення, у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів та не дотримано прав позивача. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає. 
Статтею 43 Конституції України громадянам гарантовано захист від незаконного звільнення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП).
Відповідно до статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:
1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;
2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;
3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;
4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;
5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;
6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;
7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;
8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;
9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.
10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат;
11) працівникам, які є членами пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення добровільної пожежної охорони не менше року.
Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України
Як встановлено частинами першою - третьою статті 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Відповідно до ч.1 статті 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.
За частинами першою-другою статті 162-1 Закону № 1402-VIII до працівників Служби судової охорони належать особи, яким присвоєно спеціальні звання співробітників Служби судової охорони, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони.
Порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони регулюється цим Законом та положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.
Частиною п`ятою цієї статті визначено, що трудові відносини працівників, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони, регулюються законодавством України про працю.
Згідно з частиною другою статті 163 Закону № 1402-VIII призначення на посади та звільнення з посад співробітників Служби судової охорони у центральному органі управління та керівників і заступників керівників територіальних підрозділів Служби здійснюється Головою Служби судової охорони, а інших співробітників Служби судової охорони у територіальних підрозділах - керівниками відповідних територіальних підрозділів.
Порядок прийняття на службу, призначення на посади, переміщення по службі встановлено розділами IV-VI Положення № 1052/0/15-19
Порядок звільнення співробітників зі Служби судової охорони встановлено розділом XII Положення № 1052/0/15-19.
Так, відповідно до підпункту 4 пункту 2 цього розділу співробітник звільняється зі служби, а служба припиняється у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів.
Звільнення співробітників зі Служби здійснюється керівниками (начальниками), яким таке право надано відповідно до номенклатури посад (пункт 3 розділу XII Положення № 1052/0/15-19).
За п. 1 розділу IV Положення № 1052/0/15-19про проходження служби співробітниками Служби судової охорони призначення на посади співробітників Служби (крім призначення на рівнозначні або нижчі посади) здійснюється виключно за результатами конкурсу, що проводиться Державною судовою адміністрацією України в порядку, визначеному Вищою радою правосуддя.
Згідно п. 6 Розділу VI Положення № 1052/0/15-19призначення співробітників (переміщення по службі) здійснюється:
1) на вищі посади за результатами конкурсу, що проводиться Державною судовою адміністрацією України в порядку, визначеному Вищою радою правосуддя;
2) на рівнозначні посади:
в інтересах служби для більш доцільного використання за фахом чи досвідом практичної роботи;
за особистим проханням з урахуванням ділових і особистих якостей, рівня професійної підготовки і досвіду практичної роботи;
у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів;
в зв`язку зі скасуванням допуску до державної таємниці;
за сімейними обставинами;
за станом здоров`я;
3) на нижчі посади:
у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів;
за станом здоров`я на підставі висновку медичної комісії;
з урахуванням ділових і особистих якостей, рівня професійної підготовки і досвіду практиної роботи за результатами атестації;
за особистим проханням;
у порядку накладення дисциплінарного стягнення.
Призначення на посади та звільнення з посад співробітників Служби у центральному органі управління та керівників (начальників) територіальних підрозділів Служби, їх заступників здійснюються Головою Служби, а інших співробітників у територіальних підрозділах керівниками (начальниками) відповідних територіальних підрозділів Служби відповідно до номенклатури (п. 7 Розділу VI Положення № 1052/0/15-19).
Призначення на посади співробітників Служби (крім призначення на рівнозначні або нижчі посади) здійснюється виключно за результатами конкурсу, що проводиться Державною судовою адміністрацією України в порядку, визначеному Вищою радою правосуддя.
Переведення з вищих посад на нижчі у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів здійснюється прямими начальниками у межах наданих їм прав щодо призначення на посади за умови відсутності можливості призначити співробітника на рівнозначну посаду в цьому ж центральному органі управління чи територіальному підрозділі.(п. 8 Розділу VI Положення № 1052/0/15-19).
Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 звільнено зі служби в Службі судової охорони у запас Збройних Сил України за підпунктом 4 п. 2 розділу ХІІ  Положення № 1052/0/15-19, у зв`язку зі скороченням штату або проведенням організаційних заходів.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, Верховний Суд звертав увагу на обов`язок суду з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення (постанови від 9 квітня 2020 року у справі №182/1670/18, від 1 квітня 2020 року у справі № 683/1084/17 та інші).
Тож у випадку фактичного скорочення займаної працівником посади йому має бути запропонована рівноцінна посада, передбачена новим штатним розписом, а в разі, якщо на таку посаду претендують також інші працівники, роботодавець зобов`язаний провести порівняльний аналіз продуктивності їхньої праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі, як це передбачено частиною першою статті 42 КЗпП України.
У процесі цього аналізу, як правило, враховуються такі обставини, як: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалої тимчасової непрацездатності, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.
Інша вакантна робота, яку працівник може виконувати, з урахуванням його освіти, кваліфікації і досвіду пропонується в разі відсутності рівноцінної посади.
Рівень кваліфікації визначається в залежності від освіти працівника та здобутих ним навичок під час виконання робіт за певною спеціальністю, а продуктивність праці вимірюється певними виробничими (службовими) показниками.
Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.
Тобто у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. І лише за умови встановлення, що у всіх працівників є рівні умови продуктивності праці і кваліфікації, можна аналізувати, хто з них має переважне право на залишення на роботі згідно з частиною другою статті 42 КЗпП.
Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25 листопада 2021 року у справі № 340/628/20.
Як вбачається з матеріалів справи, у  зв`язку з проведенням організаційно-штатних змін у ТУ ССО у Сумській обл. та скороченням посади заступника начальника територіального управління (зі служби) зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони, яку обіймав позивач, йому було запропоновано 6 вакантних посад у ТУ ССО у Сумській області, від яких він відмовився, оскільки вони були нижчими за займану ним посаду.
Водночас у ТУ ССО у Сумській обл. вводилася одна посада заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) зі спеціальним званням полковник Служби судової охорони, яка є рівнозначною з посадою, яку обіймав позивач, однак цю посаду позивачу запропоновано не було.
Так, відповідно до п. 12 розділу VI Положення №1052/0/15-19 посада вважається вищою, якщо за цією посадою передбачено вище спеціальне звання, а за умови рівних спеціальних звань - більший розмір посадового окладу.
Згідно з оновленим штатом спеціальне звання за нововведеною посадою - полковник Служби судової охорони, як і за посадами, що підлягають скороченню.
Крім того, тарифний розряд (посадовий оклад) за нововведеною посадою (заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) відповідає такому ж розміру, як за посадою заступника начальника територіального управління (зі служби) - 51.
При цьому, як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідачами не заперечується, що посади заступника начальника територіального управління (яку займав позивач) та заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) (яка вводилася), є рівнозначними.
З огляду на викладене та враховуючи наведені вище правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вакантну посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) не було запропоновано позивачеві всупереч вимогам чинного законодавства, що свідчить про порушення  порушений порядку звільнення його з посади.
Посилання скаржника на те, що позивачу запропоновано 6 вакантних посад, від яких від відмовився, колегія суддів відхиляє, та зазначає, що ці посади були нижчими за ту, яку обіймав позивач, тоді як рівнозначну посаду позивачу запропоновано не було. 
Доводи апелянта про те, що посада заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) начальником територіального управління не пропонувалась жодному із заступників, посади яких було скорочено, з посиланням на п.7  Положення № 1052/0/15-19, Суд відхиляє та зазначає.
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України пропозиція працівникові іншої роботи здійснюється власником або уповноваженим ним органом.
При цьому посада заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) не була запропонована позивачеві ані Територіальним управлінням Служби судової охорони у Сумській області, ані Службою судової охорони, про що правильно зазначено судом першої інстанції.
Посилання скаржника на масовий характер звільнення колегія суддів до уваги не бере, оскільки вказані обставини жодним чином не змінюють правового регулювання щодо застосування переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.
Також колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні відомості, що відповідачами взагалі досліджувався питання наявності у позивач обставин які надають йому перевагу в залишенні на роботі, а також питання продуктивності його праці шляхом порівняння показників роботи з тими працівниками, посади яких також підлягали скороченню та яким також могла бути запропонована ця ж посада як рівнозначна, в тому числі й шляхом вивчення рейтингових оцінок за підсумками службової діяльності за попередні роки, про що також слушно вказано судом першої інстанції.
Крім того, колегія суддів зазначає, що проведення конкурсу на посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) не відповідає вимогам Закону та погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що можливість проведення конкурсу на рівнозначні або нижчі посади, у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів, чинними нормами законодавства не передбачена, тоді як вимога щодо проведення конкурсу міститься лише при призначенні на вищу посаду.
Посилання скаржника на те, що конкурс на зайняття вакантних посад заступників начальників територіальних управлінь (з організації діяльності) було оголошено з метою встановлення рівня кваліфікації працівника та продуктивності його праці, як визначального критерія для визначення наявності переважного права залишенні його на роботі, суд апеляційної інстанції відхиляє та зазначає, що такої вимоги «як проведення конкурсу» для визначення переважного права працівника на залишення на роботі нормами чинного трудового законодавства не передбачено, а вирішення вказаного питання покладено на роботодавця саме під час розгляду питання щодо його звільнення, про що слушно зауважено судом першої інстанції. 
При цьому, судом першої інстанції також доцільно вказано про те, що доказів на підтвердження того, що позивач в силу своєї кваліфікації не міг зайняти посаду заступника начальника територіального управління (з організації діяльності) станом на дату попередження про наступне вивільнення, відповідачами до суду не надано.
Крім того, кваліфікаційні вимоги до особи, що претендує на зайняття посади заступника начальника територіального управління (з організації діяльності), як станом на дату попередження позивача про наступне вивільнення, так і станом на день розгляду цієї справи судом, не було визначено.
Посилання скаржника на те, що проведення конкурсу на рівнозначні або нижчі посади, у зв`язку із скороченням штату або проведенням організаційно-штатних заходів чинними нормами законодавства не заборонено, колегія суддів відхиляє, та зазначає, що така можливість Законом не передбачена. А відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Щодо твердження апелянта про те, що порядок та механізм проведення розрахунку середньоденного грошового забезпечення чинним законодавством не врегульований, колегія суддів зазначає, що при розрахунку вимушеного прогулу застосовується Порядок КМУ №100, а тому його правильно застосовано судом першої інстанції до спірних правовідносин. 
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
          Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України”(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
          Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності  надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Служби судової охорони - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року по справі № 480/433/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    О.А. Спаскін