ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/7925/17                        Головуючий суддя І інстанції Блага І. С.
Провадження № 22-ц/818/1453/23                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів дарування

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року                                                                м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого        Яцини В.Б.,
суддів колегії        Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова  від 19 травня 2023 року  по цивільній справі № 646/7925/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Куксін Станіслав Юрійович про визнання договору недійсним та визнання права власності,

встановив:
ОСОБА_2 18.05.2023 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, які були накладені ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 р. у справі № 646/7925/17 за позовом сина заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Куксін Станіслав Юрійович, про визнання договору недійним та визнання права власності - у вигляді арешту спірного нерухомого майна: трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, а саме арешт на вищезазначену квартиру (а.с.81-85 т.1).
Постановою Харківського апеляційного суду від 20.12.2018 апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – задоволено.
Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27 квітня 2018 року – скасовано і ухвалено нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано недійсним договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю. від 14 квітня 2017 року, зареєстрований за № 435.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на частини квартири АДРЕСА_2 .
Іншу частини квартири АДРЕСА_2 залишити у власності ОСОБА_5 .
Стягнуто з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі по 1280 грн з кожного (а.с. 190-197 т.1).
Вказана постанова суду апеляційної інстанції є чинною.
Таким чином, за результати судового розгляду цивільної справи № 646/7925/17 заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_2 не було скасоване.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син заявника ОСОБА_2 , який був позивачем по цій справі, заявник є його спадкоємцем. До складу спадщини входить нерухоме майно – частка вищевказаної квартири АДРЕСА_2 , що належали померлому ОСОБА_2 на підставі постанови Харківського апеляційного суду від 20.12.2018р. у справі № 646/7925/17. Заявник ОСОБА_1 24 грудня 2020 року вчасно подав заяву до приватного нотаріуса Поліщук О.В. про прийняття цієї спадщини, за якою було відкрито спадкову справу № 30/2020. При оформленні спадщини заявнику стало відомо про наявність вищевказаного арешту, накладеного на спадкове майно згаданої ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 у справі № 646/7925/17, на підставі чого заявнику постановою від 03.05.2023 (вих. № 57/02-31) було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії – видача свідоцтва про право на спадщину було затримана до зняття арешту.
Таким чином, наявність обтяження накладеного на спадкове майно порушує право заявника на прийняття такої спадщини у встановленому законом порядку. Покликаючись на ч. 1 ст. 158 ЦПК України, яка передбачає, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, - заявник просив скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Червнозаводського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 року у справі № 646/7925/17 у вигляді арешту нерухомого майна: трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова  від 19 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 року повернуто.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вказав, що позивач по справі ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а заявник ОСОБА_1 є його сином та спадкоємцем. Справу було розглянуто, однак заходи забезпечення позову у вигляді накладеного арешту на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 не було скасовано.
Зауважив, що судом помилково було застосовано до встановлених фактів приписи, викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідно до яких інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження). На думку Апелянта, вказана настанова застосовується лише, коли заявник не набуває прав сторони в порядку процесуального правонаступництва. Окрім того, як зазначено в ч.1 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову і з власної ініціативи.
Вказав, що є помилковим посилання суду на таких спосіб скасування заходів забезпечення позову, як звернення до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, оскільки такий спосіб захисту порушеного права не є належним. Верховний суд в ухвалі у справі 753/15835/19 от 12.08.2021 вказує, що суд, який вжив заходи забезпечення позову, може скасувати їх з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. При цьому питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні. До того ж, суд не може задовольнити вимоги про скасування арешту, накладного в рамках іншої справи, за окремим позовом заінтересованої особи. Скасування заходів забезпечення позову, накладених в межах іншої справи, за окремим позовом є підміною компетенції суду, який розглядає справу, в межах якої забезпечено позов. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 березня 2018 року у справі № 753/21031/16 (провадження № 61 -1455св18), від 27 березня 2019 року у справі № 361/2650/16-ц (провадження № 61-17983св18) та від 29 квітня 2020 року у справі №210/4854/15-ц (провадження № 61-3042ІСВІ8).
Зазначив, що звернення спадкоємця до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту в порядку ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», то такий позов повинен бути пред`явлений до особи, в інтересах якої накладався арешт на майно, тобто до померлого, а отже, виходить, до самого себе. До того ж, право позивача обмежено накладеним судом арештом, а не відповідачами, в межах розгляду цивільної справи № 646/7925/17. Верховний Суд у постанові від 20.01.2020 у справі № 753/12741/17 також зазначив, що із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито. Отже у разі подання позову про визнання права власності та скасування запобіжних заходів жоден з учасників справи № 646/7925717 не буде вважатись належним відповідачем. У зв`язку з цим, єдиним належним та ефективним засобом відновлення порушеного права Апелянта є саме звернення до суду в межах справи № 646/7925/17, в якій таке обтяження було накладене, з відповідною заявою про скасування запобіжного заходу, накладеного в межах судового розгляду такої справи.
Вважає, що суд першої інстанції у даному випадку проявив надмірний правовий формалізм, якого слід уникати при застосуванні процесуальних норм, як було зазначено у постанові ВС від 05.08.2020 у справі № 177/1163/16-ц. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно ст. 6 Конвенції. Таку ж позицію неодноразово висловлював і Конституційний Суд України, зокрема у рішенні у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) від 25 грудня 1997 року № 9-зп/1997 зазначено, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.
У статті 379 ЦПК України передбачені наступні підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції:
1. Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржена ухвала не відповідає.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову підлягає поверненню заявнику, відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, яка передбачає, що заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності.
При цьому суд з`ясував, що позивач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а заявник ОСОБА_1 є його спадкоємцем.
Заявник ОСОБА_1 як спадкоємець після смерті ОСОБА_2 у зв`язку із накладеним арештом на квартиру позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права.
Вирішуючи питання можливості прийняття до провадження заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, суд звернув увагу на наступне.
З ч.1 ст.158 ЦПК України вбачається, що цивільним процесуальним законом визначено лише два суб`єкта наділених правом ініціювання питання про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, а саме безпосередньо судом або учасником справи, в межах якої судом вживалися такі заходи.
Натомість заявник ОСОБА_1 процесуального статусу учасника справи, в межах якої судом було постановлено ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову, не має, а відтак він не наділений правом ініціювання питання про їх скасування.
Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Оскільки законом не встановлені наслідки подання заяви про скасування заходів забезпечення особою, яка не є учасником справи, суд вважає за можливе застосувати аналогію закону.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Враховуючи викладене заява ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову підлягає поверненню заявнику, відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.
Одночасно з цим, суд вважав за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду з відповідною позовною заявою.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: 1) керує ходом судового процесу; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень та автоматизованої системи документообігу Червонозаводського районного суду м.Харкова, заходи забезпечення позову, які у вказаній заяві просить скасувати ОСОБА_1 , вживалися ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2017 року за заявою позивача ОСОБА_2 у цивільній справі № 646/7925/17 за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа – приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін Станіслав Юрійович, про визнання договору недійсним та визнання права власності відмовити. 
Постановою Харківського апеляційного суду від 20.12.2018 апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - задоволено.
Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27 квітня 2018 року – скасовано і ухвалено нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано недійсним договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С.Ю. від 14 квітня 2017 року, зареєстрований за № 435.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на частини квартири АДРЕСА_2 .
Іншу частини квартири АДРЕСА_2 залишити у власності ОСОБА_5 .
Стягнуто з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі по 1280 грн з кожного.
Як вбачається зі матеріалів заяви про скасування заходів забезпечення позову позивач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а заявник ОСОБА_1 є його спадкоємцем.
Порядок скасування заходів забезпечення позову регулюється ст. 158 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 та 7 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Отже, у даному випадку, оскільки заявник ОСОБА_1 не є учасником справи, передбачено право суду відповідно до вказаної норми ч.ч. 1, 7 ст. 158 ЦПК України з власної ініціативи скасувати заходи забезпечення позову. Оскільки процесуальний порядок скасування заходів забезпечення позову у даному випадку прямо передбачений вказаної нормою цивільного процесуального права, у суду не було законних підстав для застосування аналогії закону, та повернення заяви ОСОБА_1 відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.
Наведені з цього приводу доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, суд першої інстанції у даному випадку безпідставно, всупереч вказаній нормі ст. 2 ЦПК України не забезпечив виконання завдання цивільного судочинства та помилково замість ч. 1 ст. 158 ЦПК України безпідставно застосував вказану норму п. 1 ч. 1 ст. 185 цього Кодексу. Суд першої інстанції продемонстрував формальне відношення до наявних у нього згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України дискреційних для скасування заходів забезпечення позову процесуальних повноважень, внаслідок чого порушив процесуальний порядок вирішення цього питання та не надав належної оцінки доводам заявника про наявність підстав у суду першої інстанції за своєю ініціативою скасувати заходи забезпечення позову.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржену ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову до суду першої інстанції для розгляду цього питання по суті.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова  від 19 травня 2023 року – скасувати.
Справу № 646/7925/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Куксін Станіслав Юрійович про визнання договору недійсним та визнання права власності – направити до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову, які були накладені ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 р.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.
Повний текст судового рішення складений 26 грудня 2023 року.

Головуючий                                                         В.Б.Яцина.

Судді                                                                                       Ю.М.Мальований.

                                                                       О.Ю. Тичкова.