Номер провадження: 22-ц/813/192/23 
Справа № 521/17939/15-ц
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
з участю секретаря Виходець А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2017року, постановленого під головуванням судді Маркарової С.В., у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договорів, стягнення суми грошових коштів, -
в с т а н о в и в:
У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») про розірвання договорів, стягнення суми грошових коштів, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:
- розірвати укладені 07.12.2012 року з ПАТ КБ «ПриватБанк» договори банківських вкладів №SAMDN01000731247220, № НОМЕР_1 ;
- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь суму депозитного вкладу та відсотків за договором банківського вкладу в розмірі 52 668,49 дол. США;
- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь суму депозитного вкладу та відсотків за договором банківського вкладу в розмірі 37 601,09 євро;
- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь суму грошових коштів за картковим рахунком в розмірі 2927,32 євро.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що згідно із укладеними між сторонами договорами нею були внесені грошові кошти на депозитний рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» під 10 % річних у доларах США та 8 % річних у євро до 07 грудня 2014 року.
Позивачка стверджувала, що у березні 2014 року відповідач почав порушувати умови договорів шляхом припинення нарахування та сплати відсотків за вкладами, заблокував доступ до ощадних карток та он-лайн доступу до «Приват 24».
30 квітня 2014 року позивачка звернулась до банку із заявами про дострокове розірвання договорів та повернення грошових коштів.
Листами від 23 та 24 червня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило про неможливість розірвання договорів та повернення грошових коштів, посилаючись на те, що діяльність відділення банку на території Автономної Республіки Крим припинена у зв`язку із окупацією півострову.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу та відсотків за договором банківського вкладу №SAMD 01000731247220  в розмірі 52668,49 доларів США.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу та відсотків за договором банківського вкладу №SAMDN01000731247012 в розмірі 37601,09 євро.
Розірвано договори №SAMDN01000731247220, №SAMDN01000731247012, укладені 07.12.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 .
В решті позову відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення суду в частині задоволених вимог про стягнення коштів у валюті в сумі 52 668,49 дол. США та 37 601,09 євро та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначав, що позивачка не довела належними доказами факт укладання договорів банківського вкладу між сторонами, факту внесення заявлених сум грошових коштів на рахунки, не надано доказів розмірів відсоткових ставок, також судом першої інстанції не було взято до уваги, що ПАТ КБ «ПриватБанк» позбавлений доступу до документів Кримської філії.
Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про розірвання договорів, та відмови у задоволенні у стягненні на користь позивача 2927,32 євро сторони не оскаржували.
Постановою апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2018 року апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» задоволена частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2017 року скасовано в частині розірвання договорів депозиту. В скасованій частині ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог про розірвання договорів відмовлено.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2017 року змінено в частині стягнення суми грошових коштів та судового збору.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за договором банківського вкладу №SAMD 01000731247220 в розмірі 40 000 доларів США та відсотки за цим договором в розмірі 3741,90 доларів США.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за договором банківського вкладу №SAMDN01000731247012 в розмірі 30 000 євро та відсотки за цим договором в розмірі 2245,16 євро.
Вирішено питання про судові витрати.
Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року постанова апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2018 року скасована, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Протоколом автоматизованого розподілу від 07 серпня 2019 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Цюри Т.В. для розгляду справи (а.с. 230 т. 2).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 серпня 2019 року провадження у справі за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» призначено до розгляду (а.с. 231 т. 2).
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №763/0/15-23 від 01 серпня 2023 року суддю ОСОБА_2 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 151 т. 3).
Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 24 серпня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів,  з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с.153 т. 3).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 серпня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» прийнята до провадження та призначена до розгляду на 18 жовтня 2023 року (а.с. 154 т. 3).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Васильєвої К.В., представника АТ КБ «ПриватБанк», адвоката Ноздріна О.М., представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступних підстав.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє банк від виконання обов`язків по укладених договорах, оскільки внесені позивачем грошові кошти на депозит не повернуті банком, то вимоги про отримання процентів за користування депозитними коштами до дня, який передує дню повернення банківського вкладу є обґрунтованими. 
Однак, колегія суддів з такими висновками суду погоджується не в повній мірі, за наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Пунктом 5 постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» зобов`язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя – філії «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі – Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий – банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).
Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.
Згідно з пунктом 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час – час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.
Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі – Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 (далі – Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час – час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
Таким чином, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються ним у власність банку, а безготівкові гроші – в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а у банку – відповідний обов`язок. Із договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 у справі № 6-352цс16.
Тобто, вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, судам необхідно встановити факт укладення відповідного договору, з`ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.
Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.
З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) – це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що 07 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладені договори № SAMDN01000731247220, № SAMDN01000731247012, за якими позивач передала, а банк прийняв грошові кошті (вклад «Депозит VIP») на строк до 07 грудня 2013 року під 10 % річних у доларах США та 8 % річних у євро.
07 грудня 2012 року за договором № SAMDN01000731247220 ОСОБА_1 внесено грошову суму (вклад) у розмірі 30 000,00 доларів США, на підтвердження чого банком видана ощадна книжка за № 1201000134767594, відкритий депозитний рахунок № НОМЕР_2 та надана квитанція № 390096168.
Згідно з п. 16 договору, сторони мають право достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору,якщо договір розривається за ініціативою клієнта до закінчення строку, у клієнта виникає обов`язок повернути суму нарахованих відсотків, а також виплачених відсотків (а.с. 5 т. 1).
07 грудня 2012 року за договором № SAMDN01000731247012 ОСОБА_1 внесено грошову суму (вклад) у розмірі 30 000,00 євро, на підтвердження чого банком видана ощадна книжка за № 1201000134767297, відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_3 та надана квитанція № 3.
Згідно з п. 16 договору, сторони мають право достроково розірвати договір,повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору,якщо договір розривається за ініціативою клієнта до закінчення строку, у клієнта виникає обов`язок повернути суму нарахованих відсотків, а також виплачених відсотків (а.с. 7 т. 1).
17 грудня 2013 року додатковими угодами до договорів № SAMDN01000731247220, № SAMDN01000731247012 строк вкладів продовжений до 07 грудня 2014 року.
17 грудня 2013 року відповідно до пункту 3 договору № SAMDN01000731247220 позивачем здійснено додаткове внесення грошових коштів на депозит у сумі
9677, 55 доларів США, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк»
від 31 березня 2014 року та випискою із рахунку НОМЕР_2 від 09 липня
2014 року за № 26605101 (а.с. 18 т. 1).
30 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до банку із заявами про дострокове розірвання договорів та повернення грошових коштів у зв`язку із невиконанням відповідачем умов договору – припинення нарахування та сплати відсотків за вкладами, заблокування доступів до ощадних карток та он-лайн доступу до «Приват 24».
Листами від 23 та 24 червня 2014 року банк відмовив розірвати договори та повернути грошові кошти у зв`язку із окупацією та припиненням його діяльності на території АР Крим.
Вищевказані обставини підтверджуються копіями договорів, випискою банку за вкладом від 09 липня 2015 року № 26605101, довідкою банку про залишок коштів на рахунках позивача від 31 березня 2014 року № 1343386, листами банку від 23 червня 2014 року № 20.1.0.0. 0/7-20140529/2466, від 24 червня 2014 року № 20.1.0.0. 0/7-20140507/1834.
Листом від 09 грудня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив, що не має доступу до свого майна та документів на території АР Крим у зв`язку із його окупацією.
Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (частина перша статті 1075 ЦК України).
Судом першої інстанції задоволенні позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання депозитних договорів, та в цій частині рішення не оскаржується.
Так, Верховним Судом неодноразово зазначалось, що у випадку звернення вкладника із заявою про повернення вкладу, договір є відповідно розірваним, у зв`язку з чим договірні зобов`язання, у тому числі і з виплати процентів, припиняються. Виплата встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дії договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються.
Встановлено, що строком вимоги позивача в даному випадку є дата отримання відповідачем заяви про розірвання договору банківського вкладу плюс 2 банківські дні, що передбачено укладеним сторонами договором банківського вкладу, а саме 30 квітня 2014 року, саме з цієї дати договір вважається розірваним.
За таких обставин, колегія суддів приходить висновку про те, що звертаючись з заявою про розірвання договору, у ОСОБА_1 відповідно до п. 16 умов договору виникає обов`язок повернути суму нарахованих відсотків, а також виплачених відсотків.
З виписки по рахунку за договором № SAMDN01000731247220, вбачається, що з моменту продовження договору з 17 грудня 2013 року ОСОБА_1 , були нараховані та виплачені відсотки у розмірі 336, 57 доларів США, 359,44 доларів США, 327,70 доларів США (а.с. 17-19 т. 1).
З матеріалів справи також вбачається, що за договором № SAMDN01000731247012, відсотки нараховувались на окремий рахунок у євро, однак у стягненні цих сум судом першої інстанції, було відмовлено, та сторонами не оскаржувалось (а.с. 20 т. 1) 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги ОСОБА_1 про стягнення процентів за ставкою встановленою у депозитному договору, після того, як депозитний договір припинив свою дію не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, та задоволенню не підлягають.
Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.
Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції представником АТ КБ «ПриватБанк» зазначено про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не є належним відповідачем, з підстав того, що за договором від 17.11.2014 року про переведення боргу ПАТ КБ «ПриватБанк» перевело борг за депозитними договорами укладеними з ОСОБА_1 на ТОВ ФК «Фінілон». 
Колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзіАТ КБ «ПриватБанк» не було зазначено доводів про те, що судом першої інстанції розглянута справа за позовом до неналежного відповідача, однак у відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Виконуючи вимоги процесуального закону, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Згідно ч. 1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
За вимогами ч.2 ст.1059 ЦК України, у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.
Відповідно до положень ст. 633 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.
За змістом ч.ч.1,2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Відповідно до положень ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Згідно вимог ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
До своїх пояснень про переведення боргу, представником АТ КБ «ПриватБанк» надана довідка від 27.12.2021 року, засвідчена головним бухгалтером АТ КБ «ПриватБанк» Ярмоленко В.В., якою «АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує факт виконання Банком у повному обсязі зобов`язань, щодо перерахування на рахунки ТОВ «Фінілон» грошових коштів ОСОБА_1 , відповідно до договору переведення боргу б/н від 17.11.2014 року (а.с. 41-45 т. 3).
Тобто, даний факт є підтвердженням порушення банком своїх зобов`язань за банківськими договорами позивачів ще з 17.11.2014 року, коли кошти вкладників було передано ТОВ ФК «Фінілон».
Отже, враховуючи вищезазначене, «Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників Банку, є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 520, ч. 1 ст. 654, ч. 2 ст. 1059 ЦК України, адже будь-які усні чи мовчазні зміни до письмового договору банківського вкладу є нікчемними. Крім того, «Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року» також є нікчемним відповідно до положень ст. 228 ЦК України, адже він порушує публічний порядок та спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина та на незаконне заволодіння вкладами громадян України.
За таких обставин, колегія суддів приходить висновку, що саме АТ КБ «ПриватБанк», а не ТОВ ФК «Фінілон», є належним відповідачем по даній справі – при чому незалежно від того дійсним чи нікчемним є договір «Договір про переведення боргу б/н від 17.11.2014 року», укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладників Банку.
Вказана правова позиція викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року справі № 199/3152/20.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що надаючи доказі про переведення боргу та перерахування коштів на рахунок ТОВ ФК «Фінілон», АТ КБ «ПриватБанк» визнав в повній мірі укладені договори депозиту та знаходження на рахунках грошових коштів ОСОБА_1 .
За ст. 13,81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.
З огляду на наведене, колегія суддів з урахуванням заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги приходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми по депозитним договорам, стягнувши,з урахуванням умов договору з ПАТ КБ «ПриватБанк» – 30 000 євро за договором № SAMDN01000731247012, а також – 38653,78 доларів США за договором №SAMDN01000731247220, з урахуванням суми, яка находилась на рахунку 17.12.2013 року з відрахуванням отриманих відсотків.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду зміні в частині суми стягнення.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 серпня 2017 року в частині суми стягнення по депозитним договорам – змінити.
Прийняти в цій частині постанову.
Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за договором банківського вкладу №SAMDN01000731247220 в розмірі 38 653 доларів США 78 центів.
Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму депозитного вкладу за договором банківського вкладу №SAMDN01000731247012 в розмірі 30 000 євро.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 30 жовтня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова