ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5153/23 Справа № 205/9571/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року                                                                м. Дніпро
       Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
       головуючого – судді Барильської А.П., 
       суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,
       за участю секретаря – Кругман А.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою
                                Дніпровської міської ради, 

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2023 року за позовною заявою Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи — Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шаулова Марина Олексіївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна Олена Валентинівна, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, про визнання недійсним договору дарування, скасування записів про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки, - 
ВСТАНОВИЛА: 

       У грудні 2018 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи — Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шаулова Марина Олексіївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна Олена Валентинівна, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, про визнання недійсним договору дарування, скасування записів про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки, мотивуючи свої позовні вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви тим, що земельна ділянка, на якій розташовано нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 , належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності. Відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 28 грудня 2016 року на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 31 жовтня 2016 року серії ДП 142168262354, виданої Департаментом ДАБІ у Дніпропетровській області, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. внесено запис про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - споруду підприємства торгівлі (торгівельний павільйон) загальною площею 91,3 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 18430733. 
       16 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В. і зареєстрований в реєстрі за №422, на підставі якого ОСОБА_2 набув у власність об`єкт нерухомого майна - споруду підприємства торгівлі (торгівельний павільйон) загальною площею 91,3 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстрація права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна відбулася на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 31 жовтня 2016 року, серії ДП 142168262354, виданої Департаментом ДАБІ у Дніпропетровській області. Зазначають, що згідно з даними Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області, відсутні відомості стосовно дозвільних документів щодо будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , а реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 31 жовтня 2016 року №ДП142168262354 Департамент не здійснював. Оскільки відсутній документ, який встановлює належність ОСОБА_1 на праві власності вказаного нерухомого майна, то і право власності у ОСОБА_1 не виникло і тому вона не мала права розпоряджатися вказаним нерухомим майном, і тому ОСОБА_1 повинна повернути земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан, шляхом знесення самочинно побудованих споруд, у зв`язку з чим позивач просив суд визнати недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 16 лютого 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В. і зареєстрований у реєстрі за №422; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 №18430733 від 28 грудня 2016 року, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О., а також запис про право власності ОСОБА_2 №19049883 від 16 лютого 2017 року, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1139869812101, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути територіальній громаді в особі Дніпровської міської ради земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для подальшого використання стан, шляхом знесення самочинного збудованої споруди підприємства торгівлі (торговельного павільйону) загальною площею 91,3 кв.м, а також стягнути з відповідачів судові витрати.
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради відмовлено (а.с.74-76 том ІІ).
       Не погодившись з рішенням суду, Дніпровська міська рада подала апеляційну скаргу, де посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилався у своїй позовній заяві, просила рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог. 
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року апеляційна скарга Дніпровської міської ради залишена без задоволення, рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року залишено без змін (а.с.147-153 том ІІ).
       Постановою Верховного Суду від 20 січня 2021 року рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 серпня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.54-59 том ІІІ).
       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2023 року у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради відмовлено (а.с.101-112 том IV).
       Не погодившись з рішенням суду, Дніпровська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що Верховний Суд у своїй постанові у цій справі звернув увагу на лист Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 15 серпня 2018 року за №4/1-525, в якому зазначено про відсутність оригіналу декларації від 31 жовтня 2016 року та зауважив про витребування оригіналу цієї декларації. На виконання ухвали суду про витребування доказів від 28 лютого 2023 року державна інспекція архітектури та містобудування України надала відповідь, в якій повідомлено про відсутність відомостей та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, чи змін до них, їх скасування або анулювання станом на дату надання відповіді, однак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на момент проведення реєстраційний дій приватним нотаріусом Шауловою М.О. була декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 31 жовтня 2016 року №ДП142168262354, що суперечить як дійсним обставинам, так і висновкам Верховного Суду.
       Разом з цим апелянт зазначає, що право власності у ОСОБА_1 не виникло, оскільки відсутні документи, які слугували підставою для реєстрації за нею права власності, що судом першої інстанції до уваги взято не було.
       Дніпровська міська рада також зазначає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог про повернення земельної ділянки за спірною адресою територіальній громаді міста, оскільки один лише дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування, що узгоджується з висновками Великої палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30 травня 2018 року у справі №826/5737/16, від висновків якої не відступлено і при розгляді аналогічних справ у 2019 році.
       Отже, спірна земельна ділянка є самовільно зайнятою відповідачем ОСОБА_1 щонайменше з 16 травня 2017 року, тобто з моменту закінчення договору оренди земельної ділянки, внаслідок чого належить повернути земельну ділянку територіальній громаді міста, чому суд першої інстанції уваги не надав та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с.119-143 том IV).
        ОСОБА_2 , через свого представника — адвоката Горбунову Анну Олександрівну, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, 02 червня 2023 року засобами поштового зв`язку подав відзив на апеляційну скаргу Дніпровської міської ради, в якому зазначає, що позивач заявляє вимоги щодо предмету нерухомості загальною площею 91,3 кв.м.,, тоді як за спірною адресою такий об`єкту нерухомого майна та із такими технічними характеристиками відсутній, тому і відсутній предмет спору.
       Також ОСОБА_2 зазначив, що починаючи з 2003 року ОСОБА_1 отримала ордер, виданий комітетом міської ради по управлінню майном колишнього селища міського типу на право зайняття місця під розміщення торговельного павільйону в районі АДРЕСА_2 , та згодом у 2010, 2013 роках нею оформлювались належні документи на землю, до того ж, за участю Дніпропетровської міської ради шляхом перевірки земельної ділянки та укладання договору оренди, що в подальшому надало можливість правомірної реєстрації права власності на будівлю за спірною адресою за ОСОБА_1 , яка 25 липня 2018 року за рішенням Дніпровської міської ради №314/34 отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по 
АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню споруди підприємства торгівлі (Торговельний павільйон), а 09 квітня 2019 року вже ним, ОСОБА_2 , відповідно до вимог ст. 36 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності” повідомлено про початок виконання будівельних робіт, визначених державними будівельними нормами, стандартами і правилами — Реконструкцію торгівельного павільйону по АДРЕСА_1 , про що Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради оформлено та зареєстровано відповідне повідомлення за №ДП 06119090489 від 09 квітня 2019 року за вх.№301029-029007-321-04-2019, що стало підставою разом із належним чином зареєстрованим його правом власності на споруди для отримання Декларації про готовність об`єкта до експлуатації 25 квітня 2019 року, що взагалі нівелює наявність та/або відсутність Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 31 жовтня 2016 року ДАБК в Дніпропетровській області.
       Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02 листопада 2020 року приватним нотаріусом ДМНО Балтакса І.В. проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на торгівельний павільйон по АДРЕСА_1 , загальною площею 99,56 кв.м., з огляду на що просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі ордеру №18, виданого комітетом міської ради по управлінню майном колишнього смт. Таромське відповідачці ОСОБА_1 було надано дозвіл на право зайняття місця під розміщення павільйону торгівлі по АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 72).
       Висновком Головного архітектурно-планового управління Дніпропетровської міської ради №3/5223 від 09 лютого 2004 року, ОСОБА_1 погоджено можливість розміщення споруди підприємства торгівлі по АДРЕСА_2 (колишня назва Дніпропетровськ) (т. 1 а.с.75).
       01 березня 2004 року Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів надано висновок №6431.04, яким визначено, що за умови погодження міською радою місця розташування об`єкта, узгодження генерального плану розташування об`єкта і виконання окремих умов, передбачених у цьому висновку, ОСОБА_1 звернутися до Дніпропетровського міського управління земельних ресурсів для організації виконання землевпорядних робіт зі складання проекту відведення земельної ділянки для розташування споруди підприємства торгівлі (торгівельного павільйону) (т. 1 а. с. 75 -76).
       Рішенням Дніпропетровської міської ради №302/61 від 06 жовтня 2010 року затверджено проект землеустрою та передано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_2 (колишня назва Дніпропетровськ) для проектування, улаштування та експлуатації споруди підприємства торгівлі (торгівельний павільйон) (т. 1 а. с. 51-52).
       Рішенням Дніпропетровської міської ради №184/45 від 25 грудня 2013 року було внесено зміни до рішення міської ради № 302/61 від 06 жовтня 2010 року, яким було вирішено: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 ; зареєструвати право комунальної власності на земельну ділянку за територіальною громадою в особі Дніпропетровської міської ради; затвердити умови передачі земельної ділянки і передати земельну ділянку в оренду ОСОБА_1 строком на три роки для проектування, улаштування та експлуатації споруди підприємства торгівлі (торговельний павільйон) (т. 1 а. с. 54).
       Судом першої інстанції встановлено, що 16 травня 2014 року між Дніпропетровською міською радою і ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мудрецькою І.В. і зареєстрований в реєстрі за №686 (т. 1 а. с. 42-46).
       Відповідно до п.1 зазначеного Договору, Дніпропетровська міська рада надає, а ОСОБА_1 приймає в строкове платне користування земельну ділянку для проектування, улаштування та експлуатації споруд підприємства торгівлі (торговельний павільйон), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
       Згідно з п. 2 вказаного Договору, площа земельної ділянки складає 0,0090 га.
       Пунктом 8 зазначеного Договору оренди земельної ділянки від 16 травня 2014 року визначено, що договір укладено строком на три роки.
       28 грудня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. право власності на об`єкт нерухомого майна - споруди підприємства торгівлі (торговельний павільйон) загальною площею 91,3 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серії ДП № 142168262354, виданої Департаментом ДАБІ у Дніпропетровській області 31 жовтня 2016 року, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 9-11).
       З матеріалів справи також вбачається, що 16 лютого 2017 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір дарування споруди підприємства торгівлі (торговельний павільйон) загальною площею 91,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В. і зареєстрований в реєстрі за №422, за умовами якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв у дар належне дарувальникові зазначене нерухоме майно (т. 1 а. с. 12-13).
       Згідно з листом Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області вих.№1004-1.14/1775 від 07 вересня 2018 року, документів, що дають право на виконання підготовчих будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів у реєстрі дозвільних документів, дані якого перебувають у відкритому доступі, не зареєстровано. Крім того, реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 142168262354 від 31 жовтня 2016 року Департамент не здійснював (т. 1 а. с. 12).
       Згідно відповіді Державної інспекції архітектури та містобудування України від 17 березня 2023 року, відповідно до відомостей, які містяться в реєстрі будівельної діяльності, за параметром пошуку «реєстраційний номер документа» ДП №142168262354, інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, а також документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, чи змін до них, їх скасування або анулювання станом на дату надання відповіді не виявлено (т. 4 а. с. 90-91).
       Судом встановлено, що 08 листопада 2018 року між Дніпровською міською радою і ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору №421 від 23 грудня 2013 року про пайову участь (т.1 а. с. 163-164).
       Рішенням Дніпровської міської ради №314/34 від 25 липня 2018 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,15 га по АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 149).
       Згідно з відомостями, зазначеними у листі №3/15-163 від 01 квітня 2019 року Департаментом по роботі з активами ГоловАПУ Дніпровської міської ради офіційно адреса АДРЕСА_3 ) жодному об`єкту нерухомості на території міста не присвоювалася, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна ця адреса, відсутній (т. 1 а. с. 214).
       Згідно з розпорядженням Дніпропетровського міського голови № 195-р від 16.02.2015 року "Про присвоєння адреси спорудам підприємства торгівлі (торговельним павільйонам), розташованим по АДРЕСА_4 , відповідно до листів Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради від 02.07.2014 року та гр. ОСОБА_1 , присвоєно спорудам підприємства торгівлі (торговельним павійонам), розташованим по АДРЕСА_5 . ( том3 а.с.151).
       Судом першої інстанції також встановлено, що 25 квітня 2019 року ОСОБА_2 зареєстрована декларація про готовність до експлуатації об`єкта після реконструкції за №ДП 141191151372 (т. 1 а. с. 189-196).
       Як вбачається з інформаційної довідки №257819099 від 23 травня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на споруду підприємства торгівлі (торгівельний павільйон), загальною площею 99,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 28 жовтня 2020 року за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 16 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В., та декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП 14119115372 від 25 квітня 2019 року, виданої Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради (т. 3 а. с. 92-93).
       На виконання ухвали суду Відділом реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було надано відповідь №6/4344, 4346-0.1.-19/1083 від 22 вересня 2021 року, в якій зазначено, що згідно відомостей реєстраційної справи №142168262354 від 31 жовтня 2016 року на торгівельний комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , оригінал декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ДП №142168262354 від 31 жовтня 2016 року (реєстраційні дії від 30 грудня 2016 року приватного нотаріуса ДМНО Шаулової М.О.) на зберігання не надавався, а також було надано електронні копії документів виготовлених шляхом сканування, що додавались до заяви №20414413 від 28 грудня 2016 року (в тому числі копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ДП №142168262354 від 31 жовтня 2016 року) (т. 3 а. с. 136).
       Як вбачається з наданої копії декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, її було зареєстровано Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області в особі Коваль І.В. за №ДП14268262354 від 31 жовтня 2016 року.
       Зі змісту зазначеної декларації вбачається, що об`єктом є торгівельний комплекс, що складається з: торгівельного павільйону (літ. А-1), торгівельного павільйону (літ. Б-1), що розташовані за адресою: АДРЕСА_6 (нова назва АДРЕСА_1 ); замовник – ОСОБА_1 (т. 3 а. с. 137-140).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради суд першої інстанції керувався нормами матеріального права, ст.ст.14,144 Конституції України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.83,116,152,211,212 Земельного кодексу України, ст.ст.203,215,216, 319,321,328, 331, 316, 317, 376, 391 ЦК України, ст.ст.7, 18 Закону України «Про основи містобудування», положеннями Закону України «Про державнуреєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким встановлено порядок та процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень у відповідності до вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 листопада 2016 року №806) та дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції не здійснювалася реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 31.10.2016 року ДП № 142168262354
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи встановлення судом першої інстанції факту надання державному реєстратору декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ДП 142168262354, яка зареєстрована 31 жовтня 2016 року, що станом на дату реєстрації права власності є документом, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що надавало приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Шауловій М.О. підстави для проведення реєстрації права власності на спірне нерухоме майно станом на 16 лютого 2017 року за ОСОБА_1 .
       Позивач посилаючись на те, що в листах Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області зазначено про відсутність відомостей стосовно дозвільних документів щодо будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , а також про те, що реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 31 жовтня 2016 року № ДП 1142168262354, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області не здійснював, однак, всупереч вимог ст.ст.79-81 ЦПК України, не довів факту відсутності декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 31 жовтня 2016 року № ДП 1142168262354, враховуючи наявність сканкопії цієї декларації у Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області.
       Як вбачається із матеріалів справи, копія декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до 1-Ш категорії складності за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована у Департаменті Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області за № ДП 1142168262354 31 жовтня 2016 та апелянт як в суді першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги не спростував належними та допустимими письмовими доказами того, що за номером декларації ДП 1142168262354 міститься інший документ, як і не довів підробки цієї декларації, при цьому відповідач ОСОБА_1 до таких дій доступу не мала, а тому і не могла порушити майнові права позивача, захисту яких позивач відшукує по суду, з чого належить дійти висновку, що відсутні підстави вважати декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, видану ОСОБА_1 31.10.2016 року, такою, що не видавалась чи не існує, що вірно встановлено судом першої інстанції, як і вірно встановлено наявність підстав у державного реєстратора у вчиненні дій з державної реєстрації права власності на спірне майно за ОСОБА_1 .
       Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору дарування від 16 лютого 2017 року, оскільки на момент його укладення ОСОБА_1 мала зареєстроване право власності на спірне нерухоме майно, а реєстрація за нею права власності відбулась на законних підставах, а згодом на підставі договору дарування право власності на законних підставах перейшло до ОСОБА_2 , що і виключає можливість задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ОСОБА_1 №18430733 від 28 грудня 2016 року та ОСОБА_2 №19049883 від 16 лютого 2017 року.
       У зв`язку з чим колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині.
       Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку територіальній громаді міста Дніпра, привівши її у придатний для подальшого використання стан, шляхом знесення самочинно побудованих споруд, оскільки спірний об`єкт нерухомого майна не відноситься до самовільного будівництва.
       Крім того, колегією суддів встановлено, що 25 липня 2018 року рішенням Дніпровської міської ради №314/34 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_7 по фактичному розміщенню споруди підприємства торгівлі (торговельний павільйон) та замовлене у суб`єкта господарювання, що є розробником документації з землеустрою, згідно з вимогами, передбаченими чинним законодавством, розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню споруди підприємства торгівлі( торговельний павільйон).
       09.04.2019 року ОСОБА_2 , відповідно до вимог ст. 36 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльн6сті” повідомлено про початок виконання будівельних робіт, визначених державними будівельними нормами, стандартами і правилами- реконструкцію торговельного павільйону по АДРЕСА_1 , про що Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради оформлено відповідне повідомлення ДП 06119090489 від 09.04.2019 року. 
       25.04.2019 року відповідач ОСОБА_2 отримав Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ( торговельний павільйон) по АДРЕСА_1 за №ДП 141191151372. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54901361 від 02.11.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Балтакса І.В. проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 нерухомого майна- торговельного павільйону по АДРЕСА_1 , загальною площею 99,5 кв.м. на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, ДП № 141191151372, виданої 25.04.2019 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради.
       Тобто, проведені дії з реєстрації права власності на об`єкт нерухомості з іншими технічними даними, у відповідності до технічної документації та декларації про готовність об`єкта нерухомості до експлуатації, виданої 25.04.2019 року на ім`я ОСОБА_2 ..
       Тпаким чином, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку територіальній громаді міста Дніпра, привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованих споруд, а саме: споруду підприємства торгівлі (торгівельний павільйон), А-1 - споруда підприємства торгівлі (торгівельний павільйон), а - ганок, а1 - ганок, а2 - ганок, І - вимощення, загальна площа - 91,3 кв.м, в той час, як за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна споруду підприємства торгівлі (торгівельний павільйон), А-1 - споруда підприємства торгівлі (торгівельний павільйон), а-1 - прибудову, а - ганок, а1 - ганок, а2 - ганок, І - вимощення, загальна площа – 99,5кв.м., оскільки ОСОБА_1 не належить на праві власності зазначене майно, а знесення належного ОСОБА_2 на праві власності майна є порушенням його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
       З огляду на встановлені обставини колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у відповідності до норм матеріального та процесуального права.
       Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Доводи апеляційної скарги про те, що є всі підстави для задоволення позовних вимог про повернення земельної ділянки за спірною адресою територіальній громаді міста, оскільки один лише дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування, що узгоджується з висновками Великої палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30 травня 2018 року у справі №826/5737/16, від висновків якої не відступлено і при розгляді аналогічних справ у 2019 році.        Отже, спірна земельна ділянка є самовільно зайнятою відповідачем ОСОБА_1 щонайменше з 16 травня 2017 року, тобто з моменту закінчення договору оренди земельної ділянки, внаслідок чого належить повернути земельну ділянку територіальній громаді міста, чому суд першої інстанції уваги не надав та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не бере до уваги з вище наведених підстав.
       Доводи апелянта не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       За таких обставин, ролегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню,.а рішення суду повинно бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради – залишити без задоволення.
       Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2023 року – залишити без змін.                
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складений 09 жовтня 2023 року.
               
       Головуючий:                  А.П. Барильська

       Судді:                  С.А.Зайцева 

                Ж.І.Максюта