ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 жовтня 2023 року 
м. Київ
справа № 161/10762/22
провадження № 51-3794км23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника                                                   ОСОБА_6 ,
засудженого                                               ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , на вирок Волинського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022030580000751, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бучача Тернопільської області та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів і арешту майна у кримінальному провадженні. 
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він у невстановлений час та невстановленому місці, діючи умисно, з корисливих мотивів і керуючись метою незаконного збагачення, використовуючи телеграм-канал « ІНФОРМАЦІЯ_2 », незаконно придбав у не встановленої досудовим розслідуванням особи особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP з метою подальшого її збуту.
Так, він, зберігаючи при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP з метою подальшого її збуту, переніс частину поміщеної в полімерний пакет цієї особливо небезпечної психотропної речовини масою 0,00004 г на ділянку місцевості, прилеглу до будинку № 40-А на вул. Богдана Хмельницького в м. Луцьку Волинської області , і за допомогою магніту приєднав до металевої труби, залишивши так звану «закладку», яку зберігав до моменту вилучення її працівниками поліції 02 червня 2022 року о 17:02 під час огляду місця події.
Далі ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу вищевказаного будинку, поклав поміщену у полімерний пакет частину особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, - PVP масою 0,16632 г у землю, залишивши так звану «закладку», котру зберігав до моменту вилучення працівниками поліції02 червня 2022 року в період часу з 16:58 до 17:13 у ході огляду місця події.
Потім він, зберігаючи при собі поміщену в полімерний пакет частину особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, - PVP масою 0, 1416 г, переніс її у під`їзд № 1 будинку АДРЕСА_1 , яку зберігав з метою збуту до моменту його затримання працівниками поліції 02 червня 2022 року о 14:16.
Крім того, 01 червня 2022 року приблизно о 11:30, ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих мотивів та керуючись метою незаконного збагачення, використовуючи телеграм-канал « ІНФОРМАЦІЯ_3 », повторно придбав у не встановленої досудовим розслідуванням особи особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP у великих розмірах з метою подальшого її збуту. 
Так, 02 червня 2022 року приблизно о 14:10 ОСОБА_7 , перебуваючи біля поштомата № 5546 ТОВ «Нова Пошта» на вул. Богдана Хмельницького, 26 у м. Луцьку (магазин «Рукавичка»), використовуючи власний мобільний телефон та встановлений на ньому мобільний додаток «Нова Пошта», відчинив одну зі скриньок цього поштомата і взяв посилку № 20450544759620, у якій містився поліетиленовий пакет із особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено, - PVP у великих розмірах, та повторно, зберігаючи її при собі, з метою збуту, переносив до моменту вилучення працівниками поліції під час затримання 02 червня 2022 року о 14:16 за адресою вул. Сенаторки Левчанівської, 2 у м. Луцьку.
Волинський апеляційний суд 13 квітня 2023 року під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасував вирок місцевого суду і постановив свій, яким призначив засудженому покарання за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна.
У решті вирок місцевого суду залишив без змін. 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості та юридичної кваліфікації дій засудженого, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування ст. 75 КК, що призвело до призначення засудженому суворого покарання, просить змінити вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання і на підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Суть доводів касаційної скарги захисника зводиться до незгоди з рішенням апеляційного суду, яким ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.
На переконання ОСОБА_6 , апеляційний суд у рішенні не навів обґрунтованих мотивів того, чому за встановлених судом обставин щодо ОСОБА_7 неможливо застосувати положення ст. 75 КК та звільнити від відбування покарання з випробуванням.
Зазначає про залишення судом поза увагою того, що засуджений сприяв розкриттю кримінального правопорушення, злочин вчинив вперше, тяжких наслідків від кримінального правопорушення не настало, оскільки небезпечну речовину було вилучено, і обтяжуючі обставини у справі відсутні.
Також ОСОБА_6 вважає застосування апеляційним судом додаткового покарання безпідставним. 
Позиції учасників судового провадження 
Захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 , надавши відповідні пояснення, підтримали подану захисником касаційну скаргу.
Прокурор ОСОБА_5 , навівши доводи щодо обґрунтованості і законності вироку апеляційного суду, заперечила стосовно задоволення касаційної скарги захисника. 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційній скарзі, Суд дійшов висновку,що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України(далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених місцевим судому порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судового рішення в цій частині захисник не оскаржує.
Частиною 1 ст. 420 КПК установлено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, зокрема, в разі необхідності застосування більш суворого покарання, неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Водночас за приписами ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
 
Відповідно до статей 404, 407 КПК апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення з урахуванням вимог ст. 409 указаного Кодексу.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд дотримався цих вимог закону.
Статтями 50 і 65 КК передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. 
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.
Положеннями ч. 1 ст. 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 75 КК (у редакції Закону на час вчинення діяння), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого та інше.
Статті 65-75 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
За правилами ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Так, під час призначення покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував: характер та ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень; дані про його особу, котрий раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, винуватість визнав повністю, активно сприяв у розкритті злочинів, співпрацював з правоохоронними органами, має постійне місце проживання, неофіційно працевлаштований, і те, що на його утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей. Крім того, місцевий суд визнав щире каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, і не встановив обставин, що його обтяжують. 
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення засудженому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК, нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 307 КК, без конфіскації майна. 
Крім того, місцевий суд вважав, що виправлення засудженого можливе без його ізоляції від суспільства і що можна застосувати до нього положення статей 75, 76 КК, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку.
Прокурор не погодився з вироком місцевого суду і подав апеляційну скаргу. У ній, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування статей 69, 75 КК, та невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень через м`якість, просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким призначити засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. 
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку, погодився з висновком місцевого суду в частині застосування положень ст. 69 КК під час призначення засудженому покарання та встановив відсутність підстав для звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, а тому частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок суду в частині призначеного покарання і постановив свій. 
На обґрунтування свого висновку суд апеляційної інстанції указав на те, що місцевий суд, застосовуючи до призначеного ОСОБА_7 покарання положення ст. 75 КК, не повною мірою дотримався вимог ст. 65 КПК та не врахував тяжкості вчинених засудженим кримінальних правопорушень, які пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів та негативно впливають на життя, здоров`я та добробут людей.
З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК, його висновок про призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням є обґрунтованим, а призначене цим судом покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.
Необґрунтованими є доводи захисника про безпідставне застосування апеляційним судом додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Санкцією ч. 2 ст. 307 КК передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Як визначено ст. 77 КК, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Враховуючи положення вказаної статті, якщо додаткове покарання у виді конфіскації майна за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то в разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням воно не застосовується, оскільки в зазначеному переліку додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, конфіскація майна відсутня.
Як було зазначено вище, за вироком суду від 17 жовтня 2022 року ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК було звільнено від відбування покарання з випробуванням, а тому цей суд не призначав засудженому додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та звільнення засудженого від його відбування на підставі ст. 75 КК,правильно за вчинення тяжкого корисливого злочину застосував до основного покарання й обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції, умотивованість викладених у ньому висновків щодо правильності призначення засудженому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, захисник у касаційній скарзі не навів.
Верховний Суд зазначає, що дані про особу засудженого, на яких акцентує ОСОБА_6 у касаційній скарзі, а також відсутність обставин, що обтяжують засудженому покарання, обґрунтовано врахував апеляційний суд під час визначення покарання за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, і за обставин цього кримінального провадження вказані обставини не знижують суспільної небезпеки вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень настільки, щоб досягти мети покарання можливо було без реального його відбування засудженим.
З огляду на викладене, покарання, призначене ОСОБА_7 за результатами апеляційного розгляду, є справедливим, співмірним характеру вчинених дій, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Доводи ж захисника, наведені в касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, і не містять вагомих аргументів про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості чи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності й обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.
Вирок апеляційного суду відповідає правилам статей 370, 420 КПК, містить достатні мотиви, з яких суд виходив під час постановлення рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування або зміни судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.
Зважаючи на наведене вище, колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що касаційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, авирок Волинського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року - без зміни.
Керуючись статтями433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Волинського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                  ОСОБА_3