Номер провадження: 22-ц/813/5623/23 
Справа № 947/12037/21
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Долгової В.І.,

учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 
заінтересовані особи – Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Київського районного суду міста Одеси від 01 березня 2023 року 
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи – Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заявлених вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, яку в подальшому неодноразово уточнювала, про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити, що вона - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є однією і тією же особою; встановити, що дата народження ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; Встановити неправильність (неповноту) поновленого актового запису №1130 від 22.06.1950 року про реєстрацію народження ОСОБА_3 , яка полягає у відсутності відомостей про місце народження дитини. Встановити, що місцем народження ОСОБА_3 є село Пужайково, Балтського району Молдавської АРСР Української РСР, встановити, що по батькові заявниці є « ОСОБА_4 ».
В обґрунтування заяви зазначила, що народилась в селі Пужайково, яке в теперішній час входить за адміністративно-територіальним устроєм до складу Подільського району Одеської області. В різні часи зазначений населений пункт входив до різних адміністративно-територіальних утворень. В її документах, а саме в паспорті та свідоцтві про народження вказана дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Але така дата її народження не відповідає дійсності. Заявниця народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , була першою дитиною в їхньому шлюбі. На час її народження село Пужайково входило до складу Балтського району Молдавської АРСР в складі Української РСР. У первинному свідоцтві про народження, яке було видано батькам була вказана дата мого народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В липні 1941 року її батько був мобілізований до лав Червоної Армії і пішов на фронт, де без вісті пропав в 1944 року, про що мати дізналась тільки в 1946 році. Мати заявниці і троє дітей залишились на окупованій території, яка перебувала під владою фашистської Румунії і входила до складу губернаторства Трансністрія з 1941 по 1944 роки.
Під час німецько-румунської окупації 1941-1944 років всі наявні на той час документи стосовно часу і місця народження заявниці були знищені. В 1942 році заявниці виповнювалось 12 років і за законами окупаційної влади її могли відправити на примусові роботи до Румунії. В 1950 році було видано повторне свідоцтво про народженням якому зазначена інша дата народження, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відновленням документів після війни займалась мати заявниці. Заявниця вважає, що її вік був змінений матір`ю для того, щоб одержувати допомогу від держави на неповнолітню особу, члена сім`ї загиблого воїна.
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті залишились документи, з яких вбачається, що датою народження є саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Так, з медичної довідки, виданої Піщанським пологовим будинком Балтської лікарні вбачається, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дівчинку. В самому свідоцтві про народження вказаного цей документ виданий повторно. Заявниця зверталась із запитами про надання інформації щодо дати її народження та підстав видачі повторного свідоцтва про народження до архівних установ різних рівнів. Із наданої відповіді Державного архіву Одеської області від 15.02.2021 за №770/06-21 вбачається , що документи, а саме книги реєстрації актів про народження села Пужайкова Балтського району за 1930 рік на зберігання до Державного архіву не надходили. Вказані документи вважаються втраченими в період окупації та військових дій 1941-1944. В той же час Державний архів Одеської області у листі-відповіді зазначив, що у книзі реєстрації актів про народження села Пужайкова за 1935 рік запис про народження ОСОБА_2 не виявлено. Балтський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції у відповідь на заяву повідомив, що в архів, відділу на зберіганні є поновлений актовий запис про народження укладений Балтським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Актовий запис поновлено на підставі справи №1131, інших відомостей щодо документів, на підставі яких було складено поновлений актовий записаний запис, не містить.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 01 березня 2023 року ухвалено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити. 

Рішення суду мотивовано тим, що у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. При розгляді цих справ суд установлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах. Аналіз змісту заяви свідчить про те, що заявник просить встановити факт тотожності особи, що суперечить вимогам ст.315 ЦПК. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Київського районного суду міста Одеси від 01 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги її заяви.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 

Апеляційна скарга мотивована тим, що по справі була зібрана, надана суду і, як випливає з описової частини оскаржуваного рішення, досліджена в судовому засіданні певна сукупність доказів, але належної оцінки цим доказам суд у рішенні не надав і ніяких суджень з цього приводу рішення не містить.
Вважає, що суд, встановивши, що висновок Київського районного у місті Одесі відділу ДРАЦС про внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_2 складено на підставі зібраних документів, жодним з яких факт народження ОСОБА_2 17 листопада 1935 року не підтверджується та якими підтверджено відсутність у відповідній графі цього запису по батькові та місця народження, безпідставно проігнорував цей факт та не обґрунтував своє рішення про відмову в задоволенні заяви.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначає, що у відповідності до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96\5, вважає неможливим внести зміни до актового запису про народження заявниці № 1130 від 22.06.1950 року, складеного Балтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в графу "відомості про дитину" доповнити по батькові « ОСОБА_4 », місце народження «Україна, Одеська область, Балтський район, село Пужайкове», виправити дату народження з « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно паспорту громадянки України, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Пужайкове Балтського району Одеської області (а.с. 3).
В свідоцтві про народження НОМЕР_1 , виданому 22.06.1950 р., зазначено, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).
Згідно свідоцтва про шлюб 29.01.1971 р заявниця ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_7 (а.с. 7).
Відповідно до висновку Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції є неможливим внести зміни до актового запису про народження заявниці №1130 від 22.06.1950 року, складеного Балтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в графу «відомості про дитину» доповнити по батькові « ОСОБА_4 », місце народження «Україна, Одеська область, Балтський район, село Пужайкове», виправити дату народження з « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 70-71).
Згідно відповіді державного архіву Одеської області від 15.02.2021 р. зазначено, що книги реєстрації актів про народження села Пужайкове Балтського району за 1930 рік на зберігання до Державного архіву Одеської області не надходили. Вони вважаються втраченими у період окупації та воєнних дій 1941-1944 років. У книзі реєстрації актів про народження вище зазначеного населеного пункту за 1935 рік запис про народження ОСОБА_2 не виявлено (а.с. 11).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Колегія суддів вважає, що таким вимогам закону, оскаржене рішення відповідає в повній мірі.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Особливістю цивільного процесуального законодавства, порівняно з іншими процесуальними кодексами, є наявність окремого провадження - виду непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У розділі IV ЦПК України «Окреме провадження» глава 6 регулює питання розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «[…] у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: -факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; -встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Даний перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Порядок внесення змін в записи актів громадянського стану передбачений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року та Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання. Вказані норми передбачають, що внесення змін у записи актів громадянського стану при наявності достатніх підстав і при відсутності спору між заінтересованими особами провадяться органами реєстрації актів громадянського стану. Відмова органів реєстрації актів громадянського стану виправити або змінити запис може бути оскаржена до суду.

Відповідно до статей 4, 26 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року (в редакції Закону від 12 лютого 2015 року № 191-VІІІ) органи державної реєстрації актів цивільного стану (центральний орган, відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головних управлінь юстиції в областях, районних у містах, міськрайонних управлінь юстиції належать до органів виконавчої влади. Дії або бездіяльність працівника органу державної реєстрації актів цивільного стану можуть бути оскаржені до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, Міністерства закордонних справ України та/або до суду.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Наведене свідчить про те, що у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

У постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі № 464/6696/20 зазначено, що в разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно до положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, про те, що заявник просить встановити факт тотожності особи, і що суперечить вимогам статті 315 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції не надано обґрунтування та не вирішено вимоги заявлені ОСОБА_1 в уточненій заяві — про встановлення неправильності в актовому запису про народження, а саме:
встановити факт, який має юридичне значенням саме, що датою народження ОСОБА_2 (прізвище після шлюбу ОСОБА_8 ) паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Іллічівським MB УМВС України в Одеській області 11.12.1996 року, РНОКПП НОМЕР_3 є 17 листопада 1930 року;
встановити факт, який має юридичне значення, щодо неправильності в актовому записі №1130 від 22.06.1950 року, складеному Балтським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про народження ОСОБА_2 в частині зазначення дати народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановити що правильною датою народження є ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
встановити факт, який має юридичне значення, щодо неправильності (неповноти) в актовому записі №1130 від 22.06.1950 року складеному Балтським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про народження ОСОБА_2 в частині відсутності відомостей про місце народження та по батькові. Встановити що відомостями про місце народження є «Україна, Одеська область, Балтський район, село Пужайкове» та по батькові « ОСОБА_4 ».
Згідно ухвали суду першої інстанції від 31.01.2023 року, судом прийнято до розгляду та відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 лише про встановлення факту, що має юридичне значення.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 01 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді                                                                                             В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко