ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«19» жовтня 2023 року
м. Харків
справа № 641/8989/20
провадження № 22ц/818/1755/23
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.
учасники справи: 
позивач – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», 
відповідач – ОСОБА_1 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 червня 2023 року в складі судді Ященко С.О.
в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 10 травня 2018 року між ним та ОСОБА_2 укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.127898, предметом якого є страхування автомобіля «RENAULT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вказав, що 19 січня 2019 року по проспекту Гагаріна, № 150 у м. Харкові трапилась дорожньо - транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «RENAULT», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «CHEVROLET», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 березня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.
Зазначив, що 21 січня 2019 року до нього звернувся потерпілий із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком.

Вказав, що він на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та, виходячи з рахунку № С5038322 від 06 березня 2019 року, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого у розмірі 160 078,53 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 24705 від 03 січня 2019 року та звітом про виконані роботи та рух коштів Ротаційного фонду за березень 2019 року.

07 жовтня 2019 року він звернувся до страхової компанії відповідача, а саме Приватного акціонерного товариства «ХМСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки цивільна - правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована за полісом № АМ/4225851 за шкоду, завдану майну у розмірі 100 000,00 грн та встановленою франшизою у розмірі 2 000,00 грн.
Страхова компанія Приватне акціонерне товариство «ХМСК» здійснила йому виплату відшкодування в межах ліміту відповідальності, а саме у розмірі 98 000,00 грн.

Однак, дотепер залишається несплаченою різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу та суми франшизи, а саме 62 078,53 грн, яка підлягає стягненню з відповідача як винної у дорожньо-транспортній пригоді особи.

Просив стягнути з ОСОБА_1 суму в якості страхового відшкодування у розмірі 62 078,53 грн та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 травня 2021 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на його користь страхове відшкодування в розмірі 62 078, 53 грн та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.
Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_1 подав заяву про його перегляд.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2022 року скасовано заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 травня 2021 року та призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 червня 2023 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - задоволено в повному обсязі; стягнуто з ОСОБА_1 на його користь страхове відшкодування в розмірі 62 078, 53 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 102,00 грн, а всього 64 180,53 грн.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Так, суд не врахував, що позивачем не підтверджено безпосередньої виплати ним страхового відшкодування потерпілому, оскільки платіжне доручення № 24705 від 03 січня 2019 року містить призначення «поповнення Ротаційного фонду згідно з договором № 16-195 від 12 грудня 2016 року на суму 1 500 000,00 грн» та датоване раніше, ніж сталась дорожньо-транспортна пригода. Доводи позивача про виплату йому Приватним акціонерним товариством «ХМСК» відшкодування у розмірі 98 000,00 грн не підтверджені доказами. У розрахунку суми страхового відшкодування від 11 березня 2019 року відсутній знос транспортного засобу на день страхового випадку. Жодних формул розрахунку позивач не наводить, а можливість проведення експертизи для оцінки зносу вже втрачена. В матеріалах справи відсутні докази, які вказують на суму страхового відшкодування. Відсутній акт прийому-передачі виконаних робіт, розрахунок різниці між сумою понесених витрат і страховим відшкодуванням з посиланням на платіжні документи, коефіцієнт фізичного зносу деталей, які замінені на нові.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 у порядку суброгації зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в межах понесених позивачем фактичних витрат в розмірі 62 078,53 грн.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 січня 2019 року по проспекту Гагаріна, № 150 в м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «RENAULT LOGAN», державний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , під керуванням ОСОБА_4 , транспортного засобу «CHEVROLET LACETTI», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , а також транспортного засобу «HYUNDAI SONATA», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 (а. с. 21-22).

Власником транспортного засобу « RENAULT LOGAN », державний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а. с. 9).

З копії договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 127898 від 10 травня 2018 року вбачається, що транспортний засіб «RENAULT LOGAN», державний номер НОМЕР_1 , 2017 року випуску, застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (а. с. 7).

21 січня 2019 року водій ОСОБА_4 звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання 19 січня 2019 року страхового випадку (а. с. 16-19).

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 березня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а. с. 23-25).

З рахунку № С5038322 від 06 березня 2019 року, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант-М ЮГ», вбачається, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «RENAULT LOGAN», державний номер НОМЕР_1 , становить 160 078,53 грн (а. с. 26-28).

Як вбачається з копії страхового акту № UA2019011900015/L01/03 від 11 березня 2019 року та розрахунку до нього, страховою компанією прийнято рішення про проведення виплати страхового відшкодування на відновлювальний ремонт автомобіля «RENAULT LOGAN», державний номер НОМЕР_1 , в розмірі 160 078,53 грн (а. с. 30-31).

З копії платіжного доручення № 24705 від 03 січня 2019 року вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» перерахувала Товариству з обмеженою відповідальністю «Атлант-М ЮГ» грошові кошти у розмірі 1 500 000,00 грн з призначенням платежу «Поповнення Ротаційного фонду згідно з договором 16-195 від 12.12.16. зг.рах.СФ-1 від 02.01.19 у т.ч. ПДВ в сумі 250000,00. #0024705» (а. с. 32).

Як вбачається з копії звіту про виконані роботи та рух коштів Ротаційного фонду за березень 2019 року, з Ротаційного фонду Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант-М ЮГ» використано кошти у розмірі 160 078,53 грн на автомобіль «RENAULT», державний номер НОМЕР_1 , клієнт ОСОБА_2 , № страхового акта замовника UA2019011900015/L01-03 (а. с. 33).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована Приватним акціонерним товариством «ХМСК» за полісом № АМ/4225851, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, 100 000,00 грн, франшиза 2000,00 грн (а. с. 34).

07 жовтня 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до страхової компанії Дрюкова І.В. - Приватного акціонерного товариства «ХМСК» із заявою про виплату їй страхового відшкодування у розмірі 160 078,53 грн, що підтверджується копією відповідного листа № 1345426 (а. с. 35).

04 лютого та 25 лютого 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» направляло на адресу ОСОБА_1 претензії про сплату коштів, у яких зазначало, що його страховик Приватне акціонерне товариство «ХМСК» здійснив часткове відшкодування шкоди, однак не погашеною залишилась сума збитку у розмірі 62 078,53 грн, яку слід сплатити (а. с. 36-40).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої  статті 1188 ЦК України  шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно зі  статтями 993 ЦК України  та 27  Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. 

У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією».

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2018 року у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18), від 24 лютого 2020 року у справі № 707/2727/18 (провадження № 61-12109св19), від 24 березня 2021 року у справі № 523/3212/19 (провадження № 61-12680св20), від 19 липня 2023 року у справі №758/9052/19 (провадження № 61-12000св22).

Як встановлено судом, позивач (який є страховиком потерпілої особи ОСОБА_2 ) виконав свої зобов`язання за договором страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі в сумі 160 078,53 грн.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем у порядку суброгації.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «ХМСК», та, як зазначає позивач, вказана страхова компанія виконала свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування, укладеним з ОСОБА_1 , тому різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням підлягає стягненню саме з відповідача.

Установивши, що вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля «RENAULT LOGAN» внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини  ОСОБА_1 (160 078,53 грн), перевищує виплачений страховиком ОСОБА_1 позивачу розмір страхового відшкодування (98 000,00 грн), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача як з винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням в сумі 62 078,53 грн (160 078,53 – 98 000,00).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що позивачем не підтверджено безпосередньої виплати ним страхового відшкодування потерпілому, оскільки платіжне доручення № 24705 від 03 січня 2019 року містить призначення «поповнення Ротаційного фонду згідно з договором № 16-195 від 12 грудня 2016 року на суму 1 500 000,00 грн» та датоване раніше, ніж сталась дорожньо-транспортна пригода судова колегія відхиляє, оскільки з копії звіту про виконані роботи та рух коштів з Ротаційного фонду за березень 2019 року вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант-М ЮГ» використано кошти з Ротаційного фонду у розмірі 160 078,53 грн на автомобіль «RENAULT», державний номер НОМЕР_1 , клієнт ОСОБА_2 , № страхового акта замовника UA2019011900015/L01-03 (а. с. 33). Зазначений звіт відповідачем не спростовано. Перерахування страховиком коштів на ремонт автомобіля авторизованій станції технічного обслуговування, а не безпосередньо потерпілому відповідає вимогам закону та свідчить про виконання ним свого обов`язку з виплати страхового відшкодування. 

Посилання ОСОБА_1 на те, що позивачем не підтверджено виплату йому Приватним акціонерним товариством «ХМСК» відшкодування у розмірі 98 000,00 грн, не можуть бути взяті до уваги, оскільки це максимально можлива виплата з урахуванням умов його страхового полісу № АМ/4225851.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що у розрахунку суми страхового відшкодування від 11 березня 2019 року відсутній знос транспортного засобу на день страхового випадку, не наведено формул розрахунку, та втрачено можливість проведення експертизи для оцінку зносу деталей, не можуть бути взяті до уваги, оскільки договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 127898 від 10 травня 2018 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» передбачено здійснення страхового відшкодування без врахування зносу. Між потерпілим та його страховиком виникли відносини з добровільного страхування, тож норма статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не підлягає застосуванню до них. До того ж, Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів передбачено, що значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує  7 років (пункт 7.38 розділу VII), а автомобіль потерпілої особи 2017 року випуску. 
Зважаючи на викладене вище, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що в матеріалах справи відсутні докази суми страхового відшкодування, відсутній акт прийому-передачі виконаних робіт, розрахунок різниці між сумою понесених витрат і страховим відшкодуванням з посиланням на платіжні документи, коефіцієнт фізичного зносу деталей, які замінені на нові, є безпідставними та висновків суду не спростовують.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору за перегляд справи апеляційним судом не вбачається.
Керуючись ст.ст.367, 368,  ст.374, ст.375, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 червня 2023 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                  Н.П. Пилипчук 

В.Б. Яцина 

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2023 року.