ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року		Справа № 380/5972/23 пров. № А/857/13243/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Затолочного В.С., Курильця А.Р.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року (суддя Морська Г.М., м.Львів), -
ВСТАНОВИВ:
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч) в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку з ОСОБА_2 при звільненні;
зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі – Порядок №100) за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 20.05.2021 по день фактичного розрахунку 19.02.2023.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просять скасувати рішення суду, та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В апеляційній скарзі вказує, що вимога позивача у розглядуваній справі не стосується раніше охопленого періоду стягнення грошового забезпечення. Позивач-апелянт не створював штучні умови чи підстави звернення до суду, оскільки два рази звертався до суду із позовами про виплату належного грошового забезпечення, що не було виплачено в день звільнення зі служби. Зазначає, що відповідач попри сталу судову практику свідомо не нараховував та не виплачував індексацію грошового забезпечення тривалий період служби.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодування ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за новий період затримки розрахунку при звільненні. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 20.09.2018 № 522 підполковника ОСОБА_1 звільнено в запас за підпунктом «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із закінченням контракту та наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 02.11.2018 №232 (по стройовій частині) виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року у справі № 380/9777/21, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року, позов ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення (індексації грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.11.2018 року по 19.05.2021 року (включно);
- стягнуто з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.11.2018 по 19.05.2021 (включно) у розмірі 27311,97 грн; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (далі – Рішення суду).
В подальшому, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі №380/10739/21, яке набрало законної сили 11.02.2022, визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно в повному обсязі; зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум (далі – Рішення суду-1).
20.02.2023 в/ч НОМЕР_1 на виконання вищезазначеного судового рішення нарахувала та виплатила ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року включно у розмірі 44430,85 грн. 
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу Законів про працю України (далі – КЗпП; в редакції, чинній на час звільнення позивача) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Статтею 116 КЗпП встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладений обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 та від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.
У постанові від 4 грудня 2019 року у справі №825/742/16 Верховний Суд зазначив, що аналіз наведених положень свідчить про те, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП відшкодування відповідно до частини першої цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення.
Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП відшкодування відповідно до частини другої цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.
Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду.
Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки.
Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні».
У справі №825/742/16 Верховний Суд з`ясував, що спір щодо невиплачених при звільненні сум між роботодавцем і працівником виник більш ніж через півтора роки після звільнення. З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку, що у такому випадку підстави для застосування положень статті 117 КЗпП відсутні.
З розглядуваної справи видно, позивач 02.11.2018 був виключений зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 .
У вересні 2020 року звернувся до суду із позовом про визнання протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 02.11.2018 та нарахування у період 2014 - 2017 років матеріальної допомоги та допомоги на оздоровлення, передбаченої частиною першою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, зобов`язання виплати вказане грошове забезпечення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року у справі №380/7680/20, яке набрало законної сили 22.12.2020, серед іншого зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 по 02.11.2018 та нарахувати та виплатити за період 2014 - 2017 років матеріальну допомогу та допомогу на оздоровлення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», з урахуванням раніше виплачених сум.
У травні 2021 року, на виконання вказаного вище рішення суду у справі №380/7680/20, нараховано заборгованість з індексації грошового забезпечення у сумі 40540,43 грн, виплату якої проведено двома платежами 28.04.2021 у сумі 12814,01 грн та 20.05.2021 у сумі 27310,52 грн. 
Питання затримки розрахунку при звільненні позивача було предметом розгляду у справі № 380/9777/21 у якій ухвалено Рішення суду.
У липня 2021 року позивач повторно звернувся до суду із позовом про перерахунок вже нарахованої індексації грошового забезпечення із застосуванням січня 2008 як базового місяця (справа № 380/10739/21).
Рішенням суду-1 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 у справі №380/10739/21, після виконання якого (20.02.2023) позивач звернувся до суду із цим позовом для стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 20.05.2021 по день фактичного розрахунку 19.02.2023.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що у спірних відносинах не настало передбачених у частині другій статті 117 КЗпП умов для стягнення середнього заробітку, оскільки позивач свідомо звернувся до суду про вирішення такого спору, стягнення із в/ч НОМЕР_1 середнього грошового забезпечення за новий період затримки розрахунку при звільненні, через три роки після звільнення.
При вирішення вказаної справи, апеляційний суд бере до уваги висновки Верховного Суду у постанові від 28 листопада 2022 року у справі №380/693/20, щодо подібних відносин.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правильності застосування судом норм матеріального права до встановлених ним на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів та обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	А. Р. Курилець