ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 р. 	Справа № 520/626/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Кухар М.Д.) від 16.05.2023 року по справі № 520/626/23
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 963430154633 від 29.11.2022 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по втраті годувальника;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника - ОСОБА_2 з моменту звернення, 25.11.2022 року;
стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29000, Хмельницька обл., місто Хмельницький, вул. Герцена, б. 10 ідентифікаційний код в ЄДРПОУ: 21318350).
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. До заяви було додано всі необхідні документи, підтверджуючі шлюбні відносини із померлим чоловіком, факт спільного проживання, факт смерті чоловіка. Однак в призначенні пенсії по втраті годувальника позивачці було відмовлено, у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують факт перебування на утриманні чоловіка.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 року по справі № 520/626/23 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодилася з рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідачі відзив на апеляційну скаргу не подали.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 року по справі № 520/626/23 та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, де отримує пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 08.11.2022 року.
Факт перебування у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 ,  виданим Московським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
ОСОБА_2 перебував на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію за віком, що підтверджується його пенсійним посвідченням серія НОМЕР_4 від 05.02.2004 року.
Після смерті чоловіка, 25.11.2022 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою встановленого зразка, щодо переходу з пенсії за віком, на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до принципу екстериторіального розподілу єдиної черги завдань, заява ОСОБА_1 розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яке 29.11.2022 року прийняло рішення № 963430154633 про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника. Вказане рішення мотивоване відсутністю встановленого факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 на момент його смерті.
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов до висновку про їх необґрунтованість.
В доводах апеляційної скарги позивач посилається на те, що між нею та Пенсійним фондом України, який є суб`єктом владних повноважень, виник спір щодо підтвердження за позивачем певного соціально-правового статусу для переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. Цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства. Таким чином саме в рамках оскарження позивачем рішення Пенсійного фонду України щодо відмови в призначенні пенсії по втраті годувальника через відсутність документів, що засвідчують факт перебування на утриманні померлого годувальника, судом першої інстанції мав бути встановлений факт перебування на утриманні померлого годувальника. Також вказує, що не зважаючи на наявність відповідного права, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на уточнення необхідних відомостей, отримання додаткових документів, на підставі яких можливо було б підтвердити перебування позивача на утриманні померлого годувальника, їй не роз`яснено можливість подання додаткових документів впродовж 3 місяців, що свідчить про невідповідність рішення відповідача № 963430154633 від 29.11.2022 р. критеріям добросовісності та розсудливості, які передбачені п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 2 КАС України. Апелянт також посилається на те, що єдиною та достатньою умовою для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є факт її перебування в шлюбних відносинах з померлим, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, а тому вважає, що її право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника підтверджено належними та допустимими доказами.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, доводам сторін та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Судовим розглядом встановлено, що після смерті чоловіка, 25.11.2022 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою встановленого зразка, щодо переходу з пенсії за віком, на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До заяви позивачем долучено копії: свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 виданого Московським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків); свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 08.11.2022 року. 
Підставою для прийняття рішення про відмову в переведенні з пенсії за віком, на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слугувала та обставина, що позивачем до заяви від 25.11.2022 про переведення на пенсію по втраті годувальника, не було надано документів, що підтверджують факт перебування на утриманні чоловіка.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, процедури призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, регулюються Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно положень частини 1 статті 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 статті 10 Закону України № 1058-IV визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Статтею 36 Закону України № 1058-IV визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за яких, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Відповідно до частин 2, 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Судом встановлено, що позивачка дійсно перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 14.05.2021 року серії НОМЕР_5 (а.с. 6).
Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 08.11.2022 року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.
В свою чергу, позивач та ОСОБА_2 були зареєстровані за різними адресами, що сторонами не заперечувалося.
Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 вказаного Закону, довічно (стаття 38 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Згідно з частиною 1 статті 44 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Згідно з пунктом 3 частини 1, частини 3 статті 45 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника. Переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок), визначено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.
Також надаються такі документи:
1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);
2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;
3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;
4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;
5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;
6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;
7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;
8) відомості про місце проживання;
9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;
10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).
Відповідно до п. 2.11 Порядку 22-1, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймається документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», або інші документи, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.
З матеріалів справи судом встановлено, що до заяви позивачем не надавався документ, який передбачений п. 2.11 Порядку 22-1, про перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого годувальника – ОСОБА_2 . Також позивачем не повідомлялося до пенсійного органу про неможливість надання такого документа.
Натомість, позивач вважає, що сам факт перебування у шлюбі, є достатнім підтвердження перебування на утриманні померлого годувальника, оскільки на момент смерті позивач проживала разом із ОСОБА_2 та вона сама є пенсіонером і отримує пенсію за віком.
Колегія суддів зазначає, що надана до заяви копія свідоцтва про шлюб є документом, який дійсно засвідчує родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником, але цей документ не свідчить про перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого годувальника, що спростовує доводи апелянта в цій частині.
В свою чергу, враховуючи те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували у шлюбі, але були зареєстровані за різними адресами, на підтвердження факту перебування на утриманні померлого годувальника, позивач повинен був надати документ, виданий відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують факт перебування на утриманні померлого годувальника.
Що стосується посилання апелянта на те, що між нею та Пенсійним фондом України, який є суб`єктом владних повноважень, виник спір щодо підтвердження за позивачем певного соціально-правового статусу для переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, а тому саме в рамках оскарження позивачем рішення Пенсійного фонду України щодо відмови в призначенні пенсії по втраті годувальника через відсутність документів, що засвідчують факт перебування на утриманні померлого годувальника, судом першої інстанції мав бути встановлений факт перебування на утриманні померлого годувальника, колегія суддів зазначає що встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника у судовому порядку може мати місце лише у тому випадку, якщо особа позбавлена можливості надати документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, яким документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», або інший документ, виданий відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують такий факт.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France») зазначив, що право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним» (заява № 23805/94, § 36). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Мултіплекс проти Хорватії» («Multiplex v. Croatia»), заява № 58112/00, § 45; «Кутіч проти Хорватії» («Kutic v. Croatia»), заява № 48778/99, § 25).
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17 (9991/944/12) і від 12 листопада 2019 року у справі № 9901/21/19 зазначила, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 571/1306/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, від 17 липня 2019 року у справі № 523/3612/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 760/23795/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 642/6518/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 390/131/18, від 6 листопада 2019 року у справах № 464/4574/15-ц, № 756/17180/14-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 697/2368/15-ц, від 4 грудня 2019 року у справі № 635/8395/15-ц, від 1 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18, від 1 липня 2020 року у справі № 287/575/16-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16-ц). Таким чином, принцип стабільності є визначальним щодо можливості виходу за межі позовних вимог.
Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд «зв`язаний» предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а).
До початку розгляду судом справи по суті позивач має право у спосіб подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову (постанова Верховного Суду від 13 лютого 2018 року у справі № 264/4263/16-ц).
Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява (постанова Верховного Суду від 24 вересня 2019 року у справі № 819/1420/15).
Колегія суддів зазначає, що в межах спірних правовідносин позивачем не надведено доводів щодо неможливості надання до пенсійного органу, зокрема, документа, що виданий відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, що підтверджують факт перебування на утриманні померлого годувальника.
Крім того, при зверненні до суду першої інстанції позивачем взагалі не заявлялося вимоги про встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника у судовому порядку.
Надаючи оцінку доводам позивача про те, що відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на уточнення необхідних відомостей, отримання додаткових документів, на підставі яких можливо було б підтвердити перебування позивача на утриманні померлого годувальника, їй не роз`яснено можливість подання додаткових документів впродовж 3 місяців, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 4.1 розділу IV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.
Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Відповідно до п. 4.2 розділу IV Порядку № 22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб:
ідентифікує заявника (його представника);
надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії;
реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;
уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування;
проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного трудового стажу. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії;
з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат;
повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів;
сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис;
надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку;
повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія;
видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі;
повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Враховуючи ту обставину, що фактичною підставою для відмови позивачу в переведенні з одного виду на пенсії на інший слугувала не відсутність у позивача такого права, а не надання нею повного пакету документів, необхідних для вирішення цього питання (не надано документа про перебування позивача на утриманні померлого годувальника), колегія суддів дійшла до висновку, що в цьому випадку, на виконання вимог п. 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 у пенсійного органу виник обв`язок щодо повідомлення про необхідність надання додаткових документів (дооформлення документів) у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, що відповідачем зроблено не було, та призвело до порушення права позивача на надання додаткових документів для вирішення її заяви про переведення з одного виду пенсії на інший.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Водночас, згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
Враховуючи те, що вирішення питання про переведення з одного виду пенсії на інший належить до виключної компетенції пенсійного органу, та беручи до уваги необхідність надання позивачем додаткових документів, суд дійшов висновку, що порушені права позивача необхідно захистити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії визначено Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, то саме цей орган і має завершити процедуру розгляду заяви) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника - ОСОБА_2 з моменту звернення, 25.11.2022 року, з урахуванням висновків суду.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 року по справі № 520/626/23 підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення, про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною 3 статті 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ч. 3 ст. 139 КАС України відсутні, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 року по справі № 520/626/23 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 963430154633 від 29.11.2022 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по втраті годувальника.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника - ОСОБА_2 з моменту звернення, 25.11.2022 року, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (код ЄДРПОУ: 21318350) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 1342,00 грн. (одна тисяча триста сорок дві гривні) 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    О.В. Присяжнюк