П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 р.	м. Одеса	Справа № 522/3572/23	

Перша інстанція: суддя Федчишена Т.Ю.,
повний текст судового рішення
складено 21.09.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Димерлія О.О., Крусяна А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 21 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора з роти обслуговування м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області капрала поліції Степанова Геннадія Валерійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора з роти обслуговування м. Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області капрала поліції Степанова Геннадія Валерійовича, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №506544 від 13.02.2023р.
В обґрунтування позову зазначав про невідповідність оскаржуваної постанови вимогам КУпАП та діючого законодавства, оскільки така складена з порушенням містить дані, які не відповідають дійсності, зокрема невірно вказано державний номерний знак транспортного засобу позивача. Крім того, позивач зазначав, що фактично розгляд справи не здійснювався, звівся до декламації суб`єктивної думки інспектора про факт нібито порушення з боку позивача правил дорожнього руху, при цьому інспектором не встановлювалися обставини руху, фактичне місце перебування транспортного засобу, не досліджувалися та не збиралися докази вчинення правопорушення чи такі, що виключають настання адміністративної відповідальності чи виключають подію правопорушення, не було забезпечено право особи, щодо якої виносилась оскаржувана постанова на захист, не було надано для огляду на вимогу ОСОБА_1 відеозапису вчинення ним адміністративного правопорушення, тощо. 
Відповідач проти позову заперечував, мотивуючи тим, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була прийнята інспектором з додержанням вимог законодавства, з підстав встановлення порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, оскільки 13 лютого 2023 року об 11 год. 52 хв. в ході виконання службових обов`язків, у складі екіпажу патрульної поліції, поліцейським роти з обслуговування міста Ізмаїл Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Степановим Г. В. за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Незалежності 226, виявлено транспортний засіб «MAZDA CX-5» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) та здійснив її перетин, чим порушив п. 8.5.1 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП. Розгляд справи було проведено у чіткій відповідності до вимог чинного законодавства без порушень жодних прав позивача.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2023р. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову.
Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, апелянт наголошує на протиправності оскаржуваної постанови, оскільки така, на його думку не відповідає вимогам КУпАП та діючого законодавства, складена з порушенням. Зокрема, апелянт зауважує, що ніколи не керував транспортним засобом MAZDA CX-5 з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 як вказано в оскаржуваній постанові, натомість його автомобіль має номерний знак – НОМЕР_2 . Висновок суду першої інстанції, що дане порушення є незначним та не впливає на правомірність рішення є необґрунтованим та спростовується відсутністю в матеріалах справи відповідного свідоцтва. Також, за твердженнями скаржника, суд першої інстанції не надав оцінки відсутності доказів у підтвердження вчинення позивачем вказаного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, не врахував обставин, за яких відбулась подія, описана у оскаржуваній постанові за участю позивача, зокрема, що обгін було здійснено не у місці де нанесено розмітку 1.1 та не врахував, що правила дорожнього руху як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 зокрема для обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються зі швидкістю менше 30 км/год, що й мало місце у спірному випадку, і про що зазначалось поліцейському під час розгляду справи, а також вказувалось у позові. Однак і відповідач, і суд першої інстанції такі доводи ОСОБА_1 проігнорували. Також, аналогічно до доводів позову, скаржник вказує й про  порушення поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, який фактично не здійснювався, а лише було констатовано порушення позивачем Правил дорожнього руху без встановлення жодних обставин руху, фактичного місця перебування транспортного засобу; також не досліджувались та не збирались докази вчинення правопорушення чи такі, що виключають настання адміністративної відповідальності чи виключають подію правопорушення, не було забезпечено право на захист. За вказаного, скаржник вважає наявними підстави для скасування постанови серії БАБ №506544 від 13.02.2023р.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому вказуючи про необґрунтованість доводів апелянта, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги мотивуючи тим, що суд першої інстанції вірно встановив обставини даної справи, вчинення позивачем адміністративного правопорушення за яке оскаржуваною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності позивач не спростував, постанова прийнята законно та обґрунтовано та з дотриманням процедури прийняття такої.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Постановою поліцейського роти з обслуговування м. Ізмаїл УПП в Одеській області ДПП капрала поліції Степанова Г. В. серії БАБ № 506544 від 13 лютого 2023 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн, оскільки 13.02.2023 об 11 год. 52 хв. в Одеській області в м. Ізмаїлі на пр-ті Незалежності, 226, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mazda CХ-5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 1.1. (вузька суцільна лінія), чим порушив п. 8. 5.1 Правил дорожнього руху України.
Не погоджуючись з прийнятою постановою по справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини та зібрані у справі матеріали, вважав доведеним наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що виразилось у порушенні п. 8.5.1 правил дорожнього руху, відповідальність за яке встановлена ч.1 ст.122 КУпАП.
Також, суд першої інстанції вважав, що при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, посадова особа відповідача діяла у межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, суб`єктом владних повноважень, у відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, доведено правомірність прийнятого ним рішення.
За вказаного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування спірної постанови серії БАБ № 506544 від 13 лютого 2023 року.
У відповідності до приписів ст. 311 КАС України справу розглянуто у порядку письмового провадження.
Сторонами не висловлено заперечень проти розгляду справи в порядку письмового провадження.
В силу ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.
Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Як визначено ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306 (надалі ПДР).
Пунктом 1.3 ПДР визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Аналогічні положення містяться у ст.14 Закону України "Про дорожній рух".
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР).
Відповідно до п.8.1 ПДР, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Пунктом п.8.5.1 ПДР визначено, що горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил.
Згідно п.1 розділу 34 ПДР горизонтальна розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє, зокрема, транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки).
В свою чергу, ч.1 ст. 122 КУпАП визначено, що порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, перетин вузької суцільної лінії горизонтальної розмітки 1.1 ПДР є порушенням вимог розмітки проїзної частини доріг та створює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.
Також, апеляційний суд враховує, що згідно ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
При цьому, в силу приписів п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
За приписами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП визначає обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч.2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Із змісту ст.283 КУпАП слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.
Згідно з положеннями ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
У відповідності до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно ч. 1, 4 ст.73, ч.2 ст.74, ст. 75 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Водночас, колегія суддів наголошує, що в силу вимог ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Виходячи з приписів ст.ст. 8, 31, 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Тобто положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Як свідчить зміст оскаржуваної постанови, посадовою особою відповідача було зафіксовано, що 13.02.2023р. об 11 год. 52 хв. в ході виконання службових обов`язків у складі екіпажу патрульної поліції, поліцейським роти з обслуговування міста Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Степановим Геннадієм Валерійовичем за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, проспект Незалежності 226, виявлено транспортний засіб «MAZDA СХ-5» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням громадянина ОСОБА_1 , який керуючи вищезазначеним транспортним засобом не виконав вимоги дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) та здійснив її перетин, чим порушив п. 8.5.1 Правил дорожнього руху.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що позивач вчинення такого правопорушення заперечує.
В свою чергу, відповідач доводить, що поліцейським безпосередньо було виявлено правопорушення, вчинене позивачем, що і було зафіксовано в оскаржуваній Постанові та суд першої інстанції ухвалюючи судове рішення у даній справі погодився з такою позицією відповідача, та вважав правомірною та обґрунтованою оскаржувану позивачем постанову.
Проте, на думку судової колегії такі висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки жодних доказів, у яких (якими) зафіксовано вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, зазначеного у оскаржуваній постанові за вчинення якого позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, матеріали справи не містять.
Зокрема відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не надано відповідного відео або фото фіксації подій, які відбулись за участю позивача 13.02.2023р. та послужили підставою для прийняття оскаржуваної постанови, попри те, що у самій постанові вказано що до неї додається відео.
Колегія суддів оцінює критично посилання скаржника на причини відсутності відповідних відеоматеріалів (зокрема сплив строку їх зберігання, тощо), оскільки тягар доказування, як було зазначено вище, у такій категорії справ лежить саме на суб`єкті владних повноважень.
Наразі, за обставин, які склались через відсутність відео фіксації вчинення позивачем адміністративного правопорушення, вважати доведеною відповідачем правомірність прийняття оскаржуваної постанови не можна, за відсутності також інших доказів, які б підтверджували склад та подію адміністративного правопорушення.
Відтак, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів враховує не надання (відсутність) до матеріалів справи суб`єктом владних повноважень жодного належного та достатнього доказу на підтвердження вчинення позивачем порушення п. 8.5.1 ПДР, за яке його оскаржуваною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП (крім самої оскаржуваної постанови, яка між тим не є доказом вчинення адміністративного правопорушення).
Отже, можна констатувати, що відповідачем не доведено події та складу адміністративного правопорушення у даному спірному випадку.
Колегія суддів також зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
В контексті надання оцінки доводам апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що в силу вимог ч.1 ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Аналізуючи приписи ст.258 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затв. Наказом МВС України від №1395 від 07.11.2015р.), суд апеляційної інстанції при цьому також враховує, що нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.
Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Посилання на жоден із цих доказів, які передбачені ст.251 КУпАП, у винесеній постанові є відсутніми, окрім відео, яке між тим відсутнє.
Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.
Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст.256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
З огляду на викладене та виходячи з встановлених обставин справи, судова колегія вважає слушними доводи апелянта про незабезпечення відповідачем у даному спірному випадку під час розгляду справи про адміністративне правопорушення збору доказів, дослідження та встановлення всіх обставин правопорушення, у тому числі чи було дійсно вчинено правопорушення, чи був винен позивач та інші істотні обставини які мають значення для виконання завдань провадження у справі про адміністративне правопорушення. За відсутності інших доказів учинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідач мав би скласти протокол про адміністративне правопорушення.
Судова колегія також враховує твердження скаржника про те, що як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1. для об`їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об`їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються зі швидкістю менше 30 км/год. Під час оформлення матеріалів, поліцейському наголошувалось, що перед позивачем рух здійснював учбовий автомобіль автошколи, який рухався зі швидкістю менше ніж 30 км./год. До того ж, за твердженнями скаржника, обгін здійснювався не у місці де нанесено розмітку 1.1. Так, за доводами ОСОБА_1 проспект Незалежності простягається на значну відстань у місті. Відповідно до опису правопорушення, воно вчинено за адресою АДРЕСА_1 . Однак, дорожня розмітка за вказаною адресою в обидва напрямки руху свідчить, що вона не відповідає вказаному в протоколі, а саме не є суцільною, на підтвердження чого позивачем надано відповідні фотознімки, в свою чергу відповідач вказаного не спростував.
Втім, зазначеним обґрунтуванням ОСОБА_1 ані під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності та винесення оскаржуваної постанови, ані під час розгляду даної справи судом першої інстанції оцінку надано не було.
За таких обставин, з огляду на відсутність жодних доказів правомірності прийняття оскаржуваної постанови, в тому числі (але не виключно) відеозапису, колегія суддів вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень саме на якому і лежить тягар доказування вини, не доведено в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч.1 ст.122 КУпАП та за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності згідно з оскаржуваною постановою.
Що стосується посилань скаржника на невідповідність постанови вимогам КУпАП зокрема з огляду на неправильне зазначення реєстраційного номеру транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 в момент вчинення адміністративного правопорушення під час виявлення його поліцейськими - «MAZDA CX-5» реєстраційний номер НОМЕР_1 , колегія суддів такі оцінює критично, позаяк на їх підтвердження позивач не надав до суду відповідних доказів (зокрема й самого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу).
Доводи скаржника про порушення відповідачем процесуального порядку розгляду справи, зокрема відмови у клопотанні про ознайомлення з відеозаписом, про надання правової допомоги, колегія суддів відхиляє, з огляду нате, що приписами КпАП України, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КпАП України, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КпАП України.
Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.
Судовою колегією враховується, що санкція ст. 122 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Отже, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, тому подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Водночас, судова колегія звертає увагу на те, що законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.
Відповідно до ст. 268 КпАП України особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право, зокрема, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.
За правилами ст. 278 КпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
У наведених положеннях правових норм визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
У постанові від 17 липня 2019 року у справі № 655/470/16-а Верховний Суд підкреслив, що стаття 278 КпАП України вказує на те, що працівник патрульної поліції зобов`язаний дотримуватись вимог ст. 283 КпАП України, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.
Тож, положення КпАП України закріплюють процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, та містить застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. Недотримання інспектором поліції у процесі винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, визначеної КпАП України процедури призводить до порушення права особи приймати участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення та інших прав, визначених статтею 268 КпАП України, що є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення
Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20 березня 2018 року № 690/233/17 та від 31 січня 2019 року № 760/10803/15-а.
Інші доводи та заперечення сторін є несуттєвими та не мають принципового значення для вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно із приписами частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч.1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.
Керуючись ст. ст. 241-243, 245, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2023 року у справі №522/3572/23 – скасувати.
Ухвалити у даній справі №522/3572/23 нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №506544 від 13.02.2023р. та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		Т.М. Танасогло	
Судді	  	О.О. Димерлій    А.В. Крусян