ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 679/594/21
Провадження № 22-ц/4820/1553/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,
       секретар        судового засідання        Шевчук Ю.Г.,
       з участю        представника відповідача        Фоменка С.О.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Суворовський АПК», третя особа – приватний нотаріус Шепетівського районного нотаріального округу Івтушок Віктор Маркович, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Суворівський АПК», ОСОБА_1  на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 6 червня 2023 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Суворовський АПК» (далі – ТОВ «Суворовський АПК») про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
ОСОБА_2 зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 листопада 2007 року вона є власницею нежитлової будівлі загальною площею 3452,1 кв.м по АДРЕСА_1 (далі – нежитлова будівля).
14 лютого 2012 року та 20 серпня 2012 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» (далі – ПАТ «Ерсте Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі – ПАТ «Фідобанк»), укладено кредитні договори №014/ZB02J7/3/001 та №014/ZB02J7/3/002. Виконання позивачкою зобов`язання з повернення кредитних коштів забезпечено іпотекою нежитлової будівлі, яку вона передала банку згідно іпотечних договорів №014/ZB02J7/3/001/2 від 14 лютого 2012 року та №014/ZB02J7/3/002/1 від 20 серпня 2012 року. Згідно договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 21 грудня 2017 року ПАТ «Фідобанк» відступило ОСОБА_3 право вимоги за вказаними кредитними та іпотечними договорами.
У порядку звернення стягнення на предмет іпотеки 5 липня 2018 року державний реєстратор Мурзенко А.В. прийняв рішення індексний номер 41911847 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нежитлову будівлю. Після того, як ОСОБА_3 передав нежитлову будівлю до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Фін-Юр-Сервіс» (далі – ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс»), 19 липня 2018 року державна реєстраторка ОСОБА_4  прийняла рішення індексний номер 42143852 про державну реєстрацію права власності цього господарського товариства на спірне нерухоме майно.
Позивачка оскаржила рішення державних реєстраторів ОСОБА_5 і ОСОБА_4 у суді (справа №679/1338/18). Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року в забезпечення позову заборонено державним реєстраторам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нежитлової будівлі. Крім того, на підставі ухвали суду та постанов державних виконавців зареєстровані інші обтяження нежитлової будівлі.
Не зважаючи на це, 2 листопада 2020 року приватний нотаріус Нетішинського міського нотаріального округу Івтушок В.М. (далі – приватний нотаріус Івтушок В.М.) видав свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (серія та номер 668) і прийняв рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Суворовський АПК» на нежитлову будівлю (індексний номер 54902974).
Оскаржувані рішення державного реєстратора та свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронних торгів є протиправними, оскільки на час їх проведення нежитлова будівля належала позивачці, перебувала під арештом і забороною відчуження, а тому видача правовстановлюючого документа та реєстрація права власності була неможлива до скасування обтяження.
За таких обставин ОСОБА_2 просила суд визнати протиправним і скасувати рішення приватного нотаріуса Івтушка В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «Суворовський АПК», індексний номер 54902974 від 2 листопада 2020 року 14:46:41, прийнятого щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 1591187768105, загальною площею 3452,1 кв.м і розташованого по АДРЕСА_1 , номер об`єкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 6297557, та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 668, видане 2 листопада 2020 року приватним нотаріусом Івтушком В.М.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд ухвалою від 1 лютого 2022 року залучив приватного нотаріуса Івтушка В.М. до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 6 червня 2023 року позов задоволено частково.
Скасовано рішення приватного нотаріуса Івтушка В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «Суворовський АПК», індексний номер 54902974 від 2 листопада 2020 року 14:46:41, прийняте щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 1591187768105, загальною площею 3452,1 кв.м та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер об`єкта в РПВН: 6297557.
В решті позову відмовлено.
Стягнено з ТОВ «Суворовський АПК» на користь  ОСОБА_6 908 грн витрат зі сплати судового збору.
Суд першої інстанції керувався тим, що рішенням Господарського суду Одеської області від 11 травня 2021 року у справі №916/3145/20(916/3161/20) (яке набрало законної сили) встановлено правомірність проведення 14 вересня 2020 року електронних торгів з реалізації нежитлової будівлі та правомірність видання ТОВ «Суворовський АПК» як переможцю торгів акту про проведення електронних торгів. Тому приватний нотаріус Івтушок В.М. при видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 2 листопада 2020 року №668 діяв правомірно та законно, а позивачкою не доведено підстав для скасування цього свідоцтва. Водночас на день реєстрації права власності ТОВ «Суворовський АПК» на нежитлову будівлю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано обтяження спірного нерухомого майна, що було підставою для зупинення проведення реєстраційних дій. Оскільки приватний нотаріус Івтушок В.М. не перевірив наявність заборони на проведення реєстраційних дій, то його рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Суворовський АПК» на нежитлову будівлю не відповідає закону та підлягає скасуванню. При зверненні до суду з позовом  ОСОБА_6 обрала ефективний спосіб захисту свого порушеного права.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі ТОВ «Суворовський АПК» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не довела належними та достатніми доказами обтяження нежитлової будівлі і порушення свого права у спірних правовідносинах, а заявлена нею вимога про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності не є ефективним способом захисту порушеного права. Суд першої інстанції не дотримався принципу правової визначеності, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість частини позовних вимог.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2  просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що нежитлова будівля належала  ОСОБА_2  на праві власності та вибула з її володіння внаслідок протиправних дій державних реєстраторів і зловмисної домовленості групи осіб. На час проведення електронних торгів нежитлова будівля перебувала під арештом і забороною відчуження, а тому оспорюване свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів підлягає скасуванню. Суд першої інстанції зробив неправильні висновки з установлених обставин.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 ТОВ «Суворовський АПК» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині – без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.
ОСОБА_2 не подала відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Суворовський АПК».
Приватний нотаріус Івтушок В.М. не висловив своєї позиції щодо апеляційних скарг.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 (Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Заслухавши учасника судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції не застосував правильно норми статті 16 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі – Закон №3425-ХІІ), Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі – Закон №1952-IV) і не дотримався приписів статей 4, 5, 81, 82 ЦПК України 2004 року).
У зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 листопада 2007 року ОСОБА_2 належала нежитлова будівля.
14 лютого 2012 року та 20 серпня 2012 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», і ОСОБА_2 укладено іпотечні договори №014/ZB02J7/3/001/2 та №014/ZB02J7/3/002/1, посвідчені приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Ковальчук Л.Я., за умовами яких у забезпечення виконання своїх обов`язків за кредитними договорами №014/ZB02J7/3/001 від 14 лютого 2012 року та №014/ZB02J7/3/002 від 20 серпня 2012 року  ОСОБА_2 передала банку в заставу нежитлову будівлю.
За договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 21 грудня 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., ПАТ «Фідобанк» відступило ОСОБА_3 право вимоги за вказаними кредитними та іпотечними договорами.
У порядку звернення стягнення на предмет іпотеки 5 липня 2018 року державний реєстратор Мурзенко А.В. прийняв рішення (індексний номер 41911847) про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нежитлову будівлю. Того ж дня до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про право власності ОСОБА_3 на нежитлову будівлю (номер запису 26904431).
11 липня 2018 року ОСОБА_3 передав нежитлову будівлю до статутного капіталу ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс», а 19 липня 2018 року державна реєстраторка Бондарук Ю.О. прийняла рішення (індексний номер 42143852) про державну реєстрацію права власності ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс» на цю будівлю. Того ж дня до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про право власності ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс» на нежитлову будівлю (номер запису 27119627).
Під час примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області №916/2233/19 від 14 листопада 2019 року про стягнення з ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Облводхоз» 2 200 000 грн заборгованості, 220 000 грн штрафу та 36 300 грн витрат по сплаті судового збору приватний виконавець Гамбаль О.Є. звернув стягнення на нежитлову будівлю.
Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №500357 від 2 вересня 2020 року Державного підприємства «Сетам» переможцем торгів визнано ТОВ «Суворовський АПК», яке придбало нежитлову будівлю за 2 181 700 грн.
14 вересня 2020 року приватний виконавець Гамбаль О.Є. склав акт про проведені електронні торги, на підставі якого 2 листопада 2020 року приватний нотаріус Івтушок В.М. видав ТОВ «Суворовський АПК» свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (зареєстровано в реєстрі за №668).
2 листопада 2020 року 14:46:41 приватний нотаріус Івтушок В.М. прийняв рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «Суворовський АПК» на нежитлову будівлю (індексний номер 54902974) та вніс запис щодо цього речового права до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер запису 38963270).
Рішенням Господарського суду Одеської області від 11 травня 2021 року у справі №916/3145/20(916/316/20) відмовлено в позові ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс» до ТОВ «Суворовський АПК», Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця Гамбаля О.Є., приватного нотаріуса Івтушка В.М. про визнання електронних торгів недійсними. При цьому господарський суд дійшов висновку, що ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс» не довело порушення порядку проведення електронних торгів з продажу спірної нежитлової будівлі. Одночасно суд відмовив у позові ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс» у частині визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса Івтушка В.М. від 2 листопада 2020 року індексний номер 54902974 про реєстрацію права власності ТОВ «Суворовський АПК» на нежитлову будівлю, оскільки ця вимога є похідною.
Крім того, рішенням Господарського суду Хмельницької області від 5 жовтня 2021 року у справі №916/3145/20(679/1106/20) відмовлено в позові ОСОБА_2 до ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , Приватне підприємство «Виробничо-комерційна фірма «Тустань», Товариство з обмеженою відповідальністю «Будтранскомпанія», фізична особа – підприємець ОСОБА_7 , ТОВ «Суворовський АПК», про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме нежитлової будівлі. Підставою для відмови в позові стало те, що він заявлений до неналежного відповідача, оскільки останнім набувачем права власності на вказану нежитлову будівлю є ТОВ «Суворовський АПК».

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).
В силу частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу, що укладається на організованих ринках капіталу та організованих товарних ринках, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і договорів купівлі-продажу фінансових інструментів, укладених поза організованим ринком, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Із положень статті 658 ЦК України слідує, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.
Статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VII «Про виконавче провадження» (далі – Закон №1404-VII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом статті 10 Закону №1404-VII звернення стягнення на майно (майнові права) є одним із заходів примусового виконання рішень.
Згідно зі статтею 61 Закону №1404-VII реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних аукціонів визначається Міністерством юстиції України.
Як передбачено Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1301/29431; в редакції на час виникнення спірних відносин), після закінчення електронних торгів (закінчення строку аукціону з урахуванням його можливого продовження) на Веб-сайті відображаються відомості про завершення електронних торгів. Не пізніше наступного робочого дня Система автоматично формує та розміщує на Веб-сайті протокол електронних торгів за лотом (пункт 1 розділу VIII).
На підставі копії протоколу переможець електронних торгів протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно (пункт 1 розділу Х).
Після повного розрахунку переможця за придбане майно (у тому числі сплати винагороди за організацію та проведення електронних торгів) на підставі протоколу про проведення електронних торгів та платіжного документа, що підтверджує сплату додаткової винагороди за організацію та проведення електронних торгів (у випадку, якщо майно реалізувалося за ціною, вищою стартової), виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведені електронні торги у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Приватний виконавець самостійно затверджує акт про проведені електронні торги шляхом його підписання та скріплення печаткою приватного виконавця (пункт 4 розділу Х).
Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством. У випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги (пункт 8 розділу Х).
Статтею 1 Закону №3425-ХІІ нотаріат в Україні – це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).
Однією з нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси, є видача свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) (пункт 5 частини першої статті 34 Закону №3425-ХІІ).
Відповідно до статті 46-1 Закону №3425-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних відносин) нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру.
За змістом пункту 1 частини першої статті 49 Закону №3425-ХІІ нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України.
В силу частини першої статті 72 Закону №3425-ХІІ придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціонів) оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням такого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва на підставі документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження».
Як передбачено підпунктом 4.2 пункту 4 глави 12 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595), свідоцтво про придбання майна на аукціоні видається нотаріусом на підставі акта про передання права власності на придбане майно, що підписується сторонами, та протоколу про проведення аукціону, складеного організатором аукціону.
Згідно зі статтею 2 Закону №1952-IV (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин): державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі – державна реєстрація прав) – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження – заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.
Із норм частини першої статті 4, частини першої статті 5 Закону №1952-ІV слідує, що державній реєстрації прав та їх обтяжень підлягає право власності на нежитлове приміщення.
Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії (частина друга статті 12 Закону №1952-ІV).
Статтею 18 Закону №1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 27 Закону №1952-ІV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, в тому числі на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.
За змістом статті Закону №1952-ІV проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна. Судове рішення або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав. Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі судового рішення про скасування судового рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій та/або судового рішення про скасування заборони вчинення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав.
В силу статті 26 Закону №1952-ІV, за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.
Як передбачено пунктами 5-1, 17 Порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року №553), судові рішення про заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій або заяви власників об`єктів нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій, заяви про відкликання раніше поданих заяв про заборону вчинення реєстраційних дій, що надходять до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, невідкладно реєструються державним реєстратором, нотаріусом у базі даних заяв. У разі наявності у базі даних заяв судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна державний реєстратор невідкладно за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав зупиняє державну реєстрацію прав з посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду чи заяву власника об`єкта нерухомого майна.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).
В силу частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом указаних правових норм підставами набуття права власності є передбачені законом юридичні факти, за наявності яких особа набуває майно, стає його власником. До таких юридичних фактів віднесені правочини (договори).
Якщо предметом правочину (договору) є нерухоме майно, то особа набуває право власності з дня державної реєстрації цього права.
За договором купівлі-продажу особа набуває право власності на товар в порядку обміну його на гроші.
Набуття майна на електронних торгах, у тому числі в порядку здійснення виконавчого провадження, є різновидом договору купівлі-продажу. При цьому власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу товару, є організатор електронних торгів (укладає договір) та державна виконавча служба або приватний виконавець (виконують договір у частині передання права власності на майно покупцю). Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.
Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця – учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця – акт про проведені прилюдні торги.
У подальшому покупець отримує у нотаріуса свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, на підставі якого реєструється його право власності на нерухоме майно.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється шляхом офіційного внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо таких прав осіб або держави. Державний реєстратор вчиняє реєстраційні дії на підставі відповідних рішень. При цьому судове рішення про заборону вчинення реєстраційних дій є підставою для зупинення державним реєстратором таких дій.
Завданням цивільного судочинства є належний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у справі Chahal v. the United Kingdom (заява №22414/93, пункт 145, рішення від 15 листопада 1996 року) вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань (див. рішення у справі Vilvarajah and Others v. the United Kingdom; заяви №№13163/87, 13164/87, 13165/87, 13447/87, 13448/87 52854/99, пункт 122, від 30 жовтня 1991 року).
Також ЄСПЛ неодноразово зазначав (справа Afanasyev v. Ukraine, заява №38722/02, пункт 75, рішення від 5 квітня 2005 року), що стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча держави-учасники мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення у справі Aydin v. Turkey від 25 вересня 1997 року п. 103 та рішення у справі Kaya v. Turkey від 19 лютого 1998 року, пункт 106).
Отже, застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду. Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення – гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2022 року (справа №908/976/19), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року (справа №200/606/18) зазначила, що свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Таке свідоцтво вичерпує свою дію із здійсненням державної реєстрації права власності на придбане нерухоме майно, а його видача не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця.
Отже, позовна вимога про визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів не відповідає належному способу захисту цивільного права.
Аналогічний правовий висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала в постанові від 21 вересня 2022 року (справа №908/976/19).
Законом встановлено порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, згідно якого державний реєстратор на підставі поданих заявником документів приймає рішення про державну реєстрацію прав, після чого відкриває розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та вносить до нього відомості про речові права особи або держави на таке майно.
За змістом норм статті 16 ЦК України та статті 26 Закону №1952-ІV рішення про державну реєстрацію прав може бути оскаржено заінтересованою особою, а скасування такого рішення тягне за собою державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до закону (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 жовтня 2020 року у справі №910/10963/19).
Водночас позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речового права буде ефективним способом захисту порушеного права лише за умови, що її задоволення призведе до відновлення становища, яке існувало до порушення.
Близький за змістом правовий висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 грудня 2022 року у справі №914/2350/18(914/608/20).
Зібрані докази достовірно вказують на те, що на час проведення електронних торгів і набуття ТОВ «Суворовський АПК» права власності на нежитлову будівлю мало місце обтяження цієї будівлі, зокрема, арешт на майно – згідно ухвали Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 8 липня 2015 року та заборона державним реєстраторам вчиняти будь-які реєстраційні дії – згідно ухвали Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 вересня 2018 року.
В силу статті 82 ЦПК України рішенням Господарського суду Одеської області від 11 травня 2021 року у справі №916/3145/20(916/3161/20) не має преюдиційного значення для вирішення даного спору, оскільки, розглядаючи позов ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс» про визнання електронних торгів недійсними у межах заявлених вимог, господарський суд лише дійшов висновку про дотримання організатором електронних торгів процедури їх проведення. Предметом позову ТОВ «КГ «Фін-Юр-Сервіс» у цій справі, в якій ОСОБА_2 не брала участь, не була законність продажу нерухомого майна під час його обтяження, а господарський суд з цього приводу не встановлював обставини та не робив висновки.
Суд першої інстанції помилкового керувався тим, що рішення Господарського суду Одеської області від 11 травня 2021 року у справі №916/3145/20(916/3161/20) є підставою для відмови у позові ОСОБА_2 у частині вимог про скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 2 листопада 2020 року приватним нотаріусом Івтушком В.М. (зареєстровано в реєстрі за №668).
Водночас позов  ОСОБА_2 не підлягає задоволенню в цілому, оскільки нею заявлені вимоги, які не є належним та ефективним способом захисту порушеного права. Задоволення позову не призведе до відновлення майнового становища ОСОБА_2 . З огляду на те, що нежитлова будівля вибула з володіння ОСОБА_2 на підставі відповідних реєстраційних дій і продажу майна в порядку виконання судового рішення, найбільш обґрунтованим і ефективним є позов про визнання електронних торгів недійсними та визнання права на спірне майно.
Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані фактичні обставини та норми закону, внаслідок чого його висновок про обґрунтованість позову ОСОБА_2 у частині вимог про скасування рішення державного реєстратора є помилковим.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.
В позові ОСОБА_2 слід відмовити.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В позові  ОСОБА_2  відмовлено, внаслідок чого понесені нею судові витрати зі сплати судового збору не відшкодовуються.
Водночас із ОСОБА_2 на користь ТОВ «Суворовський АПК» слід стягнути 1 362 грн обґрунтовано понесених витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» саме у такому розмірі ТОВ «Суворовський АПК» мало сплатити судовій збір за перегляд рішення суду в частині задоволеної позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора).

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Суворівський АПК», ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 6 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат між сторонами змінити.
В позові ОСОБА_2 відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2 (місце проживання –  АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Суворівський АПК» (місцезнаходження – 68332, Одеська область, місто Одеса, вулиця Василя Стуса, 2-Б; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 36190771) 1 362 гривні судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 жовтня 2023 року.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       Л.М. Грох

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Стасюк Р.М.                
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 5