КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 листопада 2023року місто Київ
Справа № 753/12766/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/13603/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді                              Желепи О. В.
суддів:                                                  Мазурик О. Ф., Немировської О. В.
за участю секретаря судового засідання       Рябошапка М. О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  Павлової Надії Євгеніївни в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року про відмову у забезпечені позову (постановлену у складі судді Коренюк А. М.)
у справізапозовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тоцька Ольга Володимирівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванюта Іван Миколайович, про визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності на квартиру
 
ВСТАНОВИВ
 
У липні 2023 року Павлова Н. Є. в інтересах ОСОБА_2 подала через електронний суд до Дарницького районного суду міста Києва позовну заяву про визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності на квартиру, а також заяву про забезпечення позову до подачі позовної заяви.
У заяві просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1  по справі за її позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ПН КМНО Тоцька Ольга Володимирівна, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Іванюта Іван Миколайович, про визнання договору дарування квартири недійсним та про визнання права власності на квартиру.
Заяву обґрунтовувала тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, посилаючись на потенційний ризик (припущення) без надання відповідного обґрунтування та належних й допустимих доказів, й за відсутності правовстановлюючого документа на майно.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року в задоволенні заяви про забезпечення позову до його пред`явлення  - відмовлено.
 
Не погоджуючись з такою ухвалою, Павлова Н. Є. в інтересах ОСОБА_2 02 серпня 2023 року подала безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року, якою у задоволені клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено; для вирішення питання вжиття заходів забезпечення позову справу направити до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд безпідставно відмовив у задоволені заяви про забезпечення позову. 
Суд першої інстанції вказував, що позивачем не надано правовстановлюючих документів на спірне майно, однак позивачем було долучено такі документи до позовної заяви в якій було зазначено, що позивачем також подано і заяву про забезпечення позову.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.
Копія апеляційної скарги з додатками була надіслана на поштову адресу відповідачів.
 
Відповідач своїм правом на надання відзиву не скористалась.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
 
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Павлова Н. Є. доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.
ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась.
 
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись судом шляхом направлення кореспонденції суду на поштову адресу, однак кореспонденція повернулась на адресу суду як не отримана, з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою».
 
Згідно положень статті 372 ЦПК України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
 
За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Заслухавши доповідь Головуючого судді Желепи О. В., пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову, суд першої інтенції вказував, що заява подана заявником без жодних доказів про належність відповідачу майна, на яке заявник просить накласти арешт, суд позбавлений можливості надати оцінку вказаним ризикам. За відсутності правовстанолюючого документа на майно, щодо якого ставиться питання про забезпечення позову та за відсутності його ідентифікації, й вимоги заяви про майно, на яке позивач просить накласти арешт, така заява не може бути задоволеною.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
 
Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
 
З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_2 адвокатом Павловою Н. Є. за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Дарницького районного суду міста Києва направлено позовну заяву про визнання недійсним договору дарування квартири та визнання права власті з додатками в електронному вигляді, а також направлено заяву про забезпечення позову.
Позовна заява та заява про забезпечення позову до його пред`явлення сформованісудом як одна справа (зареєстровані під одним унікальним номером) та сформовані в один том справи.
Таким чином, станом на дату розгляду питання щодо забезпечення позову матеріали справи містили договір дарування спірної квартири, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, що підтверджують право власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 .
Разом з тим суд першої інстанції не звернув увагу на такі обставини, формально підійшов до розгляду питання та відмовив у задоволені заяви.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»).
Отже, висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволені заяви про забезпечення позову з підстав ненадання правовстановлюючих документів є помилковим.
 
Відповідно до вимог  ст. 149 ЦПК України,  суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належатьабо підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;  забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1- 9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову  мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 ст. 150 ЦПК України) .
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.
При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.
 
При вирішенні питання про забезпечення  позову   суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення  позову  ; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом  і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення   позову   суд не може вирішувати спір по суті.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року  №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також забезпечення можливості реального виконання рішення суду у гіпотетичному випадку задоволення позову.
Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення   позову   є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
 
Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами існує спір, який виник у зв`язку з відчуженням відповідачем ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 квартири, в той час як судом ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 грошових коштів. 
Так постановою Київського апеляційного суду від 24.05.2023 року у справі №760/12733/21 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2   грошові кошти у розмірі 629 933 грн 20 к.
Під час розгляду вказаної справи 31.03.2023 року відповідач ОСОБА_3 відчужила земельну ділянку та будинок за договором купівлі-продажу, що підтверджено договором купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку на ній від 31.03.2023 року.
 30.05.2023 року ОСОБА_3   відчужила квартиру за договором дарування своїй матері відповідачці ОСОБА_4 , що також підтверджено наявними у справі доказами.
Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (дата формування 08 липня  2023 року), квартира, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_3 , належить на праві власності  ОСОБА_4 на підставі договору дарування (а.с. 53) .
Зважаючи на те, що  між сторонами існує реальний спір, існує вірогідність того,  що  власник квартири , відповідач по справі,  може вільно та на власний розсуд здійснювати правомочності володіння та користування , розпорядження  квартирою, що не лише утруднить, але й зробить неможливим виконання рішення суду по цій справі.
Посилання суду на ту обставину , що позивач не обґрунтував та не довів існування загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, є безпідставними , суперечать висновкам  судової практики , зокрема постанови Верховного  Суду від 03 березня 2023 року ( справа № 905/448/22) .У постанові  зазначено що  вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим  не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном ) свідчить  про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь  недосяжного стандарту доказування ,що порушує  баланс інтересів сторін.    
Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.
   У даному  випадку ,  вжиття заходів забезпечення позову ,   накладення арешту на квартиру за адресою: за адресою:   АДРЕСА_3 , що належить на праві власності   ОСОБА_4 , з метою недопущення перереєстрації прав на це майно, ніяким чином не створює перешкоди у обмеженні можливості  відповідачки,  користуватися  цим майном, та не призведе до невідворотніх наслідків.
Вживаючи заходи забезпечення позову, колегія суддів враховує, що саме під час знаходження  справи у провадженні  суду відповідач не позбавлена  можливості    здійснити  відчуження  майна на користь третіх осіб,   що у свою чергу потягне необхідність для позивача подання до суду нових вимог і залучення інших співвідповідачів, або подання нових позовів,  і це  призведе до безконтрольного розширення кола осіб , що не лише утруднить, але й зробить неможливим виконання рішення суду по цій справі.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заяву  представникаОСОБА_2 адвоката Павлової Надії Євгеніївни наклавши арешт  на квартиру, що знаходиться за адресою: за адресою:  АДРЕСА_3 , належить на праві власності   ОСОБА_4 .
Такі заходи допоможуть зберегти у незмінному стані як саме майно,  а також допоможуть забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог.
Вжиття наведених заходів  забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача на час вирішення спору в суді.
 
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Відповідно до ч.1  ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені заяви,  тому ухвала підлягає скасуванню  з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України
 
ПОСТАНОВИВ
 
Апеляційну скаргу Павлової Надії Євгеніївни в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Ухвалу  Дарницького районного суду міста Києва від 31 липня 2023 року про відмову у забезпечені позову - скасувати.
Заяву Павлової Надії Євгеніївни в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задовольнити.
Накласти арешт на квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2741926280000), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 55,20 кв м, житловою площею 29,80 кв м, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
 
Повний текст постанови  складено 28 листопада 2023 року.
 
Головуючий суддя                                                                         О. В. Желепа 
 
Судді                                                                                                О. Ф. Мазурик

                                                                                                          О. В. Немировська