УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 758/2732/23
провадження № 51-6781 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у суді першої інстанції та прокурора ОСОБА_5 , який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року щодо ОСОБА_6 стосовно якого кримінальне провадження закрито,
встановив:
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, а кримінальне провадження стосовно нього, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023100120000043, закрито. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року, за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора ОСОБА_5 , вказану ухвалу суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційних скаргах, які фактично аналогічні за своїм змістом, прокурори порушують питання про скасування ухвали апеляційного суду, зокрема, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог вказують, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив доводи сторони обвинувачення про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 49 КК України. Вказують, що у порушення вимог ст. 419 КПК України, апеляційний суд не зазначив в ухвалі мотивів визнання апеляційної скарги прокурора необґрунтованою в частині його доводів про вчинення ОСОБА_6 триваючого злочину, що позбавляло, на їх думку, суд першої інстанції ухвалити рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України.
Перевіривши доводи касаційних скарг та долучену до них копію судового рішення, колегія суддів вважає, що підстави для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі не вбачається, з огляду на таке. 
Відповідно до оскаржуваної ухвали апеляційного суду, до Подільського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, а саме у самовільному будівництві споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці щодо земель в охоронних зонах. Під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції захисник ОСОБА_7 та ОСОБА_6 подали клопотання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, у зв`язку закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Суд першої інстанції, встановивши підстави, передбачені законом України про кримінальну відповідальність та за наявності згоди ОСОБА_6 на його звільнення, задовольнив клопотання сторони захисту і на підставі спливу строків давності звільнив останнього від кримінальної відповідальності за вчинення вказаного кримінального правопорушення та кримінальне провадження щодо нього закрив.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, відповідно до змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду, не оспорюючи фактичні обставини діяння інкримінованого ОСОБА_6 та правильність правової кваліфікації за ч. 4 ст. 197-1 КК України, вказував, що в діях останнього вбачаються усі ознаки триваючого злочину, який, на думку прокурора, ще не закінчився, оскільки останній продовжував вчиняти дії, передбачені даним кримінальним правопорушенням. Тому прокурор вважав, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав для звільнення останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та вказував, що ухвала суду першої інстанції про закриття кримінального провадження не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки судом в повній мірі не досліджені матеріали провадження, що підтверджують винуватість ОСОБА_6 . 
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора стосовно законності, обґрунтованості і вмотивованості ухвали суду першої інстанції про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, та визнавши їх необґрунтованими, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення.
Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що суд правильно встановив наявність підстав для закриття кримінального провадження, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 197-1 КК України, вчинене ОСОБА_6 у 2012 році, тобто з часу його вчиненням минуло 10 років. Дане кримінальне правопорушення, відповідності до ст. 12 КК України, класифікується як нетяжке. Перебіг строку давності у вказаному кримінальному провадженні не зупинявся та не переривався. Строк давності притягнення ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023100120000043, станом на 2022 рік закінчився. Тому суд обґрунтовано, застосувавши положення ст. 49 КК України, звільнив ОСОБА_6 від кримінального відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та, керуючись вимогами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, закрив кримінальне провадження.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули, в тому числі і такі строки: п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини, а таким є - встановлений термін у три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років. Також, відповідно до вказаної статті Кодексу, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового слідства або суду, а переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
При цьому, за наявності умов, передбачених пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язком суду. 
Залишаючи рішення суду першої інстанції про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 без зміни, апеляційний суд, погодившись із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення останньоговід кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, визнав доводи прокурора на протилежне необґрунтованими.
При цьому, суд розглянув доводи прокурора стосовно передчасного, на його думку, постановлення рішення про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки останній продовжував використовувати, шляхом здачі в оренду, споруду збудовану на самовільно зайнятій земельній ділянці, а тому прокурор вважав, що злочин є незакінченим. 
Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд зазначив, що даний злочин є закінченим з моменту початку ведення будівельних робіт на самовільно зайнятій земельній ділянці тобто з моменту здійснення будівництва у 2012 році. 
Колегія суддів касаційного суду погоджується з наведеними в ухвалі висновками апеляційного суду щодо законності ухвали Подільського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року та вважає, що апеляційний суд обґрунтовано залишив рішення суд першої інстанції без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданого до неї судового рішення та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Оскільки з касаційних скарг та копії оскаржуваного судового рішення не вбачається підстав для їх задоволення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження прокурорам  ОСОБА_4 й ОСОБА_5 необхідно відмовити.
На підставі викладеного та керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами прокурора ОСОБА_4 , яка брала участь у суді першої інстанції та прокурора ОСОБА_5 , який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року щодо  ОСОБА_6 стосовно якого кримінальне провадження закрито.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                                        ОСОБА_2                                             ОСОБА_8