ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/1020/20  Номер провадження 22-ц/814/1131/23	Головуючий у 1-й інстанції Цвіра Д.М.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Триголов В.М,
судді: Дорош А.І., Пилипчук Л.І., 
секретар: Кириченко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири  
В С Т А Н О В И В:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.
Позов ОСОБА_1 обґрунтований тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . При цьому із квартири АДРЕСА_2 власником якої є відповідач, систематично відбуваються затоплення, проте ОСОБА_4 жодних дій для запобігання затоплень її квартири не приймає, а наслідки ігнорує. Зокрема залиття її квартири відбулось 30 березня 2019 року, 02 травня 2019 року, 30 листопада 2019 року, 01 грудня 2019 року.
За фактом залиття позивач звернулась до комунального підприємства (далі - КП) «Жилкомсервіс», було складено відповідний акт та встановлено причини затоплення квартири позивача: халатне відношення мешканців квартири АДРЕСА_2 до використання сантехнічних приборів у приміщенні ванної кімнати, при технічно несправній системі водовідведення.
Вказувала, що через неправомірні дії відповідача її квартира потребує відновлювального ремонту, вартість якого складає 190 000 грн. Крім того їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та зумовлена пошкодженням майна, неможливістю нормально користуватися і проживати в квартирі після її залиття, порушенням звичного способу життя, різким погіршенням здоров`я.
Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 190 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова, у складі суді ОСОБА_5 , від 07 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що за відсутності висновку будівельно-технічної експертизи неможливо встановити, що матеріальний збиток підлягає стягненню саме у вказаному позивачем розмірі. Крім того матеріали справи не містять доказів спричинення моральної шкоди та позивачем не доведено причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим,ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. У скарзі вказує, що позивач є інвалідом 2 групи та не може за станом здоров`я особисто відвідувати судові засідання, її інтереси в суді першої інстанції представляв її син  ОСОБА_6 , який не має юридичної освіти та є необізнаним у цій сфері, проте суд у судовому засіданні не роз`яснив йому права та обов`язки як учасника процесу.
Крім того, наголошує, що суд першої інстанції не повідомив про своє рішення щодо забезпечення позову, а слова представника позивача хибно сприйняв як відмову в клопотанні про проведення судової будівельно технічної експертизи, поклавши їх в обґрунтування висновків рішення. Як зазначено позивачем у скарзі, прямого питання до представника позивача не ставилось про підтримання чи відмову від клопотання про призначення судової будівельно- технічної експертизи, тому суд, на думку позивача, хибно тлумачить слова представника. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач вважає доречним подати до суду апеляційної інстанції новий доказ Звіт оцінювача про оцінку майна № 14/08-2020 від 29 серпня 2020 року, засвідчений ФОП ОСОБА_7 , який підтверджує розмір завданої шкоди позивачеві, яка виникла у зв`язку із залиттям квартири. Крім зазначеного, наполягає на відшкодуванні моральної шкоди, наявність якої, на думку ОСОБА_1 , підтверджена численними доказами в справі, актами, фото, заявами в поліцію, довідками з лікарні.
Постановою Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду, внаслідок залиття квартири, у розмірі 182 334,25 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Вирішено питання розподілу судового збору.
Апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з доведеності факту залиття квартири позивача, причин та розміру шкоди завданої майну  ОСОБА_1 , тоді як ОСОБА_4 не довів відсутності його вини у заподіянні шкоди.
При визначеності розміру завданої моральної шкоди апеляційний суд врахував наданий позивачем Звіт оцінювача про оцінку майна № 14/08-2020 від 29 серпня 2020 року.
Оскільки залиття квартири призвело до змін в житті ОСОБА_1 , необхідності проведення робіт по відновленню квартири, докладання додаткових зусиль для нормалізації свого життя, апеляційний суд дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі.
Постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Кривошеєнко Ольга Юріївна, задоволено частково.
Постанову Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_3 .
Відповідно до акту від 02 грудня 2019 року, складеного за зверненням ОСОБА_8 , комісією дільниці № 4 КП «Жилкомсервіс» 30 листопада 2019 року та 01 грудня 2019 року відбулося затоплення приміщення санвузла та кухні квартири АДРЕСА_4 із квартири АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище. 30 листопада 2019 під час затоплення квартири АДРЕСА_4 її власник піднялась до квартири АДРЕСА_2 , в якій знаходився квартиронаймач і користувався ванною, та повідомила йому про затоплення. Після припинення користування ванною в квартирі АДРЕСА_2 , затоплення квартири АДРЕСА_4 припинилося. 01 грудня 2019 року під час користування ванною квартиронаймачем квартири АДРЕСА_2 знову відбулося затоплення квартири АДРЕСА_4 в приміщенні санвузла та кухні, ОСОБА_1 повторно піднялася у квартиру АДРЕСА_2 , однак квартиронаймач проігнорував прохання ОСОБА_1 утриматися від використання ванни до прибуття слюсарів.
Причиною залиття у вказаному акті визначено халатне відношення мешканців квартири АДРЕСА_2 до використання сантехнічних приладів у приміщенні ванної кімнати, при технічно несправній системі водовідведення. В квартирі АДРЕСА_4 зафіксовані наступні пошкодження: в санвузлі/ванній на стелі, при затопленні відбулось завалення підвісної стелі, виявлено обвалення штукатурного шару до 3 кв. м, оголена арматура, частково пошкоджено міжповерхове перекриття, в коридорі виявлено намокання та деформація паркету до 2 кв. м, в кухні на стелі виявлено сліди намокання та деформація панелей до 1,5 кв.м , обвалення штукатурного шару , в об`ємі 2 кв.м ,злита електропроводка в приміщеннях санвузла та кухні.
Згідно Звіту оцінювача про оцінку майна № 14/08-2020 від 29 серпня 2020 року розмір ринкової вартості збитку, заподіяного позивачу внаслідок залиття її квартири, становить 182 334,25 грн., звіт надано після розгляду справи судом першої інстанції.
Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
З акта обстеження від 02 грудня 2019 року КП «Жилкомсервіс» встановлено , що 30.11.2019 та 01.12.2019 відбулося затоплення в приміщенні санвузла та кухні квартири АДРЕСА_4 із квартири АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище . Внаслідок залиття пошкоджень зазнали : санвузол, коридор, кухня. Вказаний акт містить підписи начальника дільниці та інженера дільниці №4 КП «Жилкомсервіс» (т.1 а.с.8)
Відповідно до акту обстеження від 03 травня 2019 року КП «Жилкомсервіс» встановлено , що 30.04.2019 та 02.05.2019 відбулось затоплення квартири АДРЕСА_4 з квартири АДРЕСА_2 що розташована поверхом вище. Внаслідок залиття були виявлені пошкодження у санвузлі, коридорі та кухні.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку ,що вищевказані акти не відповідають вимогам, викладеним у Правилах, в них не зазначені конкретні причини залиття квартири, в акті відсутні відомості щодо присутності під час проведення обстеження зацікавлених осіб як зі сторони потерпілої так і винної сторони, інші необхідні для такого документа реквізити. Тому цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди.
Також судом встановлено, що згідно Звіту оцінювача про оцінку майна № 14/08-2020 від 29 серпня 2020 року розмір ринкової вартості збитку, заподіяного позивачу внаслідок залиття її квартири, становить 182 334,25 грн.
Відповідно до ч.3 ст.367 докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Так, при подачі до суду апеляційної інстанції звіту про оцінку завданої шкоди позивачем жодним чином не обгрунтовано неможливості надання такого звіту до суду першої інстанції.
Крім того, як вірно зазначено у рішенні районного суду , за відсутності відповідного висновку будівельно-технічної експертизи неможливо встановити , що завдана шкода підлягає компенсації саме у розмірі заявленому позивачем.
Також судом встановлено, що вищенаведений звіт та інші матеріали справи не містять доказів неправомірних дій відповідача ОСОБА_3 щодо залиття квартири АДРЕСА_1 ,
Більше того, під час розгляду справи у суді першої інстанції представник позивача за довіреністю ОСОБА_6 відмовився від заявленого клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи з метою визначення вартості завданих збитків та встановлення причини їх завдання.
Суд відхиляє посилання апелянта на необізнаність ОСОБА_6 щодо його прав та обов`язків сторін у справі оскільки в судовому засіданні він повідомив суду , що права то обов`язки йому відомі , роз`яснювати не потрібно, вказана обставина підтверджується записом судового засідання від 07.08.2020 , наявного у матеріалах справи.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Колегія суддів зауважує, що за змістом статті 1066 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, проте у даному випадку факт завдання шкоди саме відповідачем не встановлений.
За таких обставин суд першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, яким було дано належну оцінку, правильно встановив, що  ОСОБА_1 не доведено факт спричинення їй матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири саме відповідачем – ОСОБА_9 . Висновки суду щодо недоведеності позовних вимог є законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи і не спростовані позивачем.
Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом необґрунтовано прийнято відмову від заявленого клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи , адже представник ОСОБА_1 в даному випадку діяв не в інтересах свого довірителя , а позивачем письмових заяв щодо вказаного питання не заявлялось , суд апеляційної інстанції відхиляє .
Відповідно до положень ст. 64 ЦПК України  представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.  Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.
Відповідних застережень довіреність від 16 січня 2020 року , що наявна у матеріалах справи не містить.( т.1 а.с.41)
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в судах, компенсації не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М.Триголов

Судді: А.І. Дорош

Л.І. Пилипчук