ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 755/13803/21
провадження № 51-3462км23
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 ,
захисника                                          ОСОБА_6 ,
особи, щодо якої закрито
кримінальне провадження            ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 березня 2023 року про закриття кримінального провадження № 12020100030005167 щодо  ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі КК України), на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України
Короткий зміст оскаржених судових рішення 
Дніпровський районний суд м. Києва ухвалою від 26 вересня 2020 року задовольнив клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та закрив кримінальне провадження № 12020100030005167 від 06 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування, визначених ст. 219 КПК України.
Прокурор, не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, оскаржив її до суду апеляційної інстанції.
02 березня 2023 року ухвалою Київського апеляційного суду рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення в незаконному  придбанні та зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу, з метою збуту.
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній сказі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Указує на те, що апеляційний суд в порушення вимог статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) не навів докладних мотивів та підстав залишення без задоволення доводів апеляційної скарги прокурора. Зокрема, без належної уваги суду апеляційної інстанції залишились доводи прокурора про те, що суд першої інстанції в підготовчому засіданні належним чином не дослідив письмові матеріали, а саме: 1) супровідний лист за № 10.53-59-4143вих-21 від 13 серпня 2021 року, що підтверджує направлення обвинувального акта з додатками до районного суду в межах строку досудового розслідування; 2) реєстр вихідної кореспонденції Деснянської окружної прокуратури м. Києва від 13 серпня 2021 року з відміткою відділення поштового зв`язку Укрпошти № 10 від 13 серпня 2021 року. Вказані матеріали, на переконання прокурора, підтверджують направлення обвинувального акта з додатками у встановлені законом строки до Дніпровського районного суду м. Києва
Крім того, стверджує, що апеляційним судом безпідставно визнані  його твердження необґрунтованими про те, що суд першої інстанції помилково закрив кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Свої доводи мотивує тим, що відповідно до правового висновку, висловленому у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суд Верховного Суду від 13 лютого 2023 року справа №932/8842/20 (провадження № 51-5954кмо21) викладене у п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України поняття «злочину проти життя і здоров`я особи» охоплює не тільки злочини, передбачені в розділі II Особливої частини КК України, а також включає й інші склади злочинів, у яких додатковим  об`єктом посягання є життя і здоров`я особи. Тому, оскільки тяжкі та особливо тяжкі злочини проти життя та здоров`я особи (об`єктом яких, крім інших, є життя та  здоров`я особи), на які не розповсюджуються положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України містяться майже у всіх Розділах Особливої частини Кримінального кодексу України, а також і в розділі XIIIКК України «Кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення», а наслідки, які тягнуть за собою вчинення злочинів вищевказаної категорії, у тому числі передбачені ч. 2 ст. 307 КК України, який  інкримінований ОСОБА_7 , завдають шкоду здоров`ю населенню, тобто здоров`ю людини, то вважає, що це свідчить про неможливість закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
З урахуванням наведених обґрунтувань касаційної скарги, вважає ухвалу апеляційного суду такою, яка не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
У запереченні на касаційну скаргу прокурора захисник просить залишити її без задоволення як безпідставну.
У судовому засіданні прокурор підтримав подану касаційну скаргу.
Межі розгляду  матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Мотиви Суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла наступних висновків.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.
Згідно з приписами ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК України судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями  368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.
Суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК України.
Таким чином, закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень у випадку, якщо вони перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПК України тягне за собою скасування судового рішення.
Щодо доводів прокурора про порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України.
З матеріалів провадження слідує, що в апеляційній скарзі прокурор не погоджувався з ухвалою районного суду, оскільки суд дійшов, на його думку, помилкового висновку, що обвинувальний акт надійшов до суду поза межами строків досудового розслідування. При цьому цей суд неналежним чином дослідив письмові матеріали надані прокурором, які підтверджують направлення обвинувального акту до суду у межах строку досудового розслідування. Просив скасувати ухвалу  районного суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції, мотивуючи своє рішення щодо неприйнятності доводів апеляційної скарги прокурора, фактично продублював ухвалу суду першої інстанції, та погодився з висновком цього суду про те, що прокурором не надано жодного належного підтвердження здійснення поштового відправлення обвинувального акта у межах строку досудового розслідування.
Колегія суддів не погоджується та вважає такі висновки апеляційного суду  передчасними виходячи з наступних обґрунтувань.
Так, суд апеляційної інстанції, залишаючи  рішенням суду першої інстанції  без змін, послався на встановлене районним судом:
06 листопада 2020 року Деснянським УП ГУ НП у м. Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020100030005167 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України.
10 лютого 2021 року ОСОБА_7 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Постановою керівника Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 від 08 квітня 2021 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні  № 12020100030005167 продовжено до трьох місяців, тобто до 10 травня 2021 року, а у подальшому, ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 07 травня 2021 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020100030005167 продовжено до п`яти місяців, тобто, до 10 липня 2021 року включно.
07 липня 2021 року в порядку ст. 290 КПК України сторону захисту повідомлено про завершення досудового розслідування і надано доступ до матеріалів кримінального провадженні, тобто, за 3 дні (8, 9, 10 липня 2021 року) до спливу строків досудового розслідування.
08 липня 2021 року обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник почали ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та завершили ознайомлення 10 серпня 2021 року.
11 серпня 2021 року слідчим СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, який затверджено прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 .
При цьому, суд першої інстанції зазначив, що згідно штампу вхідної кореспонденції, вказаний обвинувальний акт фактично надійшов до Дніпровського районного суду м. Києва 17 серпня 2021 року, тобто вже після закінчення строку досудового розслідування.
Перевіряючи доводи прокурора, що обвинувальний акт був направлений до районного суду поштою та наданий прокурором реєстр Деснянської окружної прокуратури м. Києва від 13 серпня 2021 року з відміткою відділення поштового зв`язку, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, з посиланням на Порядок пересилання поштових відправлень, затверджений та введений в дію наказом УДП ПЗ «Укрпошта» 12 травня 2006 року № 211, Закон України «Про поштовий зв`язок», Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, дійшов висновку, що прокурором не було надано жодного належного підтвердження здійснення поштового відправлення. Зокрема у матеріалах провадження відсутній конверт УДП ППЗ «Укрпошта» з відповідним кодовим ідентифікатор та опис вкладення.
Крім того, з метою перевірки вказаних доводів прокурора суддею Дніпровського районного суду м. Києва було скеровано лист керівнику Деснянської окружної прокуратури м. Києва, в якому ставилось прохання про з`ясування яким чином прокурором  ОСОБА_10 відбулося звернення до суду з обвинувальним актом щодо ОСОБА_7 та про проведення у разі потреби службового розслідування.
Листом Деснянської окружної прокуратури м. Києва від 12 серпня 2022 року суд повідомлено про те, що супровідним листом за № 10.53.59-4133вих-21 та реєстром вихідної кореспонденції від 13 серпня 2021 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 було направлено для розгляду по суті саме  прокурором ОСОБА_10 .
Аналізуючи вказані доводи прокурора та надані матеріали, суд першої інстанції заначив, що суду не надано жодного підтвердження здійснення поштового відправлення прокурором 13 серпня 2021 року, а обвинувальний акт був зданий до суду лише 17 серпня 2021 року. В свою чергу, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновками районного суду та спростовуючи доводи прокурора послався на обґрунтування суду першої інстанції та також вказав, що оскільки до матеріалів провадження не долучено ні конверту, ні опису вкладення, то це  беззаперечно свідчить, що обвинувальний акт надійшов до суду першої інстанції не поштою, а був поданий до суду безпосередньо через канцелярію суду 17 серпня 2021 року.
Колегія суддів вважає, що вказані твердження та висновки апеляційного суду в розумінні вимог ст. 419 КПК України, не можна вважати вмотивованими, а доводи прокурора належним чином перевіреними. Висновки апеляційного суду формуються на ймовірному характері подій і зроблені без всебічної перевірки всіх обставин даного провадження та без дотримання загальних засад кримінального судочинства, зокрема принципів рівності та змагальності.
Так, апеляційний суд не звернув увагу на те, що суд першої інстанції, ставлячи питання про проведення службового розслідування прокуратурою, сам достеменно не з`ясував, яким чином  обвинувальний акт потрапив до канцелярії суду .
Залишився без уваги той факт, що відповідно до Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України від 20 серпня 2019 року № 814 (зі змінами і доповненнями) (далі Інструкція), зокрема в  п.2 зазначено, що реєстрації підлягають вхідні, вихідні та внутрішні документи (довідки, доповідні записки, заяви, протоколи засідань зборів суддів, тощо).
Реєстрація в АСДС здійснюється відповідно до вимог Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 № 30, із змінами (далі - Положення про АСДС).
Пунктом 11 Інструкції передбачено, що судові справи, а також інші документи і матеріали, що стосуються розгляду судових справ у суді, приймає та реєструє в АСДС канцелярія відповідно до Положення про АСДС.
Згідно до п.п. 2.2.1., 2.2.2. Положення про АСДС вхідна кореспонденція, в тому числі процесуальні документи, приймається і опрацьовується користувачами автоматизованої системи, яким надано доступ до автоматизованої системи відповідно до їх функціональних обов`язків, і реєструється в автоматизованій системі в день її надходження. На кожний вхідний, у тому числі процесуальний, документ в автоматизованій системі створюється реєстраційна картка, яка містить інформацію щодо реквізитів та руху документа. 
Таким чином, в автоматизованій системі відображаються відомості про надходження документу.
Проте будь-яких перевірок  з цього приводу районним судом проведено не було, а до висновків, що обвинувальний акт було здано прокурором безпосередньо до канцелярії суду, обґрунтував лише відсутністю конверта та опису вкладення.
Отже, колегія судів, підсумовуючи наведене вважає, що апеляційний суд в порушення вимог ст. 419 КПК України, хоч і виклав доводи апеляційної скарги прокурора, проте всесторонньо не перевірив доводи прокурора про направлення обвинувального акта до суду засобами поштового зв`язку та в межах строку досудового розслідування.
 
Щодо доводів прокурора про незаконність застосування судами положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.
Відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 лютого 2023 року (справа № 932/8842/20, провадження № 51-5954 кмо 21), зазначене у п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України поняття «злочину проти життя та здоров`я особи» охоплює не тільки злочини, передбачені в розділі II Особливої частини КК України, а також включає й інші склади злочинів, у яких додатковим об`єктом посягання є життя та  здоров`я особи.
При вирішенні питання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України необхідно виходити з інкримінованих фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та враховувати, з огляду на положення ст. 12 КК України, тяжкість відповідного злочину, об`єктом посягання (основним або додатковим) якого є життя та здоров`я особи.
Якщо з огляду на приписи ст. 12 КК України та санкцію відповідної кримінально-правової норми злочин із додатковим об`єктом посягання у виді життя та здоров`я особи є тяжким чи особливо тяжким, то він для застосування положень п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України охоплюється поняттям «тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи».
Щодо матеріалів даного кримінального провадження, то з наявного в них обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто в незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечного наркотичного засобу, з метою збуту. 
За інкримінованих в обвинувальному акті фактичних обставин, дії   ОСОБА_7 не становили небезпеки для життя і здоров`я особи (людей) та не спричинили наслідки у виді заподіяння  шкоди життю та здоров`ю людини.
Вищезазначене свідчить про те, що протиправними діями ОСОБА_7 кваліфікованими як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, фактичного посягання на додатковий об`єкт не інкримінувалось.
Таким чином, висновок судів про те, що вчинене ОСОБА_7 злочине діяння, кваліфіковане як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України та інкриміновані йому фактичні обставини викладені в обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні не охоплюється поняттям «тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи», є правильним та узгоджується з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до  ст. 436 КПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення і призначає новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону (ч. 1 п. 1 ст. 438 КПК України).
Ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, а тому підлягає скасуванню.
Вчинене ОСОБА_7 злочине діяння, кваліфіковане як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України та інкриміновані йому фактичні обставини викладені в обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні не охоплюється поняттям «тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи».
З урахуванням викладеного, касаційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокуроразадовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 02 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є  остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                         ОСОБА_3