ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" жовтня 2023 р.                                    Справа №910/6359/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Сітайло Л.Г. 
          Євсікова О.О. 

при секретарі судового засідання Невмержицькій О.В. 
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 31.10.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації "Українське товариство охорони пам`яток історії та культури"
на рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023
у справі №910/6359/23 (суддя Плотницька Н.)
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"
до Громадської організації "Українське товариство охорони пам`яток історії та культури"
про стягнення 435 388,95 грн,
ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Громадської організації "Українське товариство охорони пам`яток історії та культури" (далі - Організація) про стягнення заборгованості у розмірі 435 388,95 грн, з яких: 357 678,99 - основний борг,               10 485,90 грн - інфляційні втрати, 2 792,84 грн - три проценти річних,                        46 547,27 грн - пеня, 17 883,94 грн - штраф.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 13.11.2018 між ним та Організацією був укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №521615, предметом якого є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором. 25.11.2022 між сторонами була укладена угода №Р-521615/2022/11 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 13.11.2018 №521615, відповідно до умов якої Організація визначала та підтвердила заборгованість перед Підприємством за договором від 13.11.2018 №521615 станом на 01.11.2022 у загальній сумі              482 397,95 грн, з урахуванням ПДВ, а також зобов`язалася погасити наведену суму заборгованості у період з листопада 2022 року по січень 2023 року. Оскільки Організація взяті на себе за цими угодами зобов`язання по проведенню розрахунків з позивачем виконало лише частково, заборгувавши Підприємству 357 678,99 грн, останнє просило суд стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу, а також          10 485,90 грн інфляційних втрат, 2 792,84 грн трьох процентів річних, 46 547,27 грн пені та 17 883,94 грн штрафу, нарахованих у зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі №910/6359/23 позов задоволено частково. Стягнуто з Організації на користь Підприємства 357 678,99 грн заборгованості, 7 926,66 грн інфляційних втрат,              2 792,84 трьох процентів річних, 46 547,27 пені, 17 883,94 грн штрафу та 6 492,45 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не було виконано обов`язку з оплати вартості спожитої теплової енергії за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді 13.11.2018 №521615 та угодою від 25.11.2022 №Р-521615/2022/11 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 357 678,99 грн підлягають задоволенню. Також, здійснивши власний перерахунок процентів річних, пені та штрафу судом першої інстанції встановлено, що розмір процентів річних, пені та штрафу, відповідає вимогам чинного законодавства та є арифметично вірним, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 792,84 грн трьох процентів річних, 46 547,27 грн пені, нарахованих за загальний період прострочення з 26.11.2022 по 28.02.2023, та 17 883,94 грн штрафу за невиконання угоди про реструктуризацію заборгованості, підлягають задоволенню за розрахунком позивача. Водночас за результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення інфляційних втрат судом встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в сумі 7 926,66 грн. Крім того, місцевим господарським судом відмовлено у розстроченні виконання судового рішення.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Організація звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі №910/6359/23. Розстрочити виконання рішення про стягнення з відповідача заборгованості за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 13.04.2018 №521615, строком на 12 місяців рівними частинами.
В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що він не заперечуючи факт наявності заборгованості перед позивачем, звернуся до суду першої інстанції з заявою та просив розстрочити виконання рішення суду у даній справі строком на один рік - на 12 місяців рівними частинами. Разом із тим, місцевим господарським судом необгрунтовано відмовлено в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення на строк дванадцять місяців, через неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної їх оцінки. 
Також, скаржник посилається на те, що стягнення без розстрочки всієї суми заборгованості, за наявності військової агресії на країну, падіння економіки та незадовільного фінансового стану відповідача, може призвести до припинення діяльності Організації взагалі та потягти за собою часткову, а то і повну втрату культурної спадщини держави.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2023, апеляційну скаргу Організації на рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі №910/6359/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду 24.07.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6359/23. Відкладено розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Організації на рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі №910/6359/23.
Матеріали справи №910/6359/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 02.08.2023.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2023, у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2023 справу №910/6359/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Ходаківська І.П., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.08.2023 апеляційну скаргу Організації на рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі №910/6359/23 залишено без руху, надано скаржнику строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
Скаржник у встановлений строк усунув недоліки апеляційної скарги, шляхом подання відповідного клопотання.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2023 у зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2023 справу №910/6359/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Сітайло Л.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.09.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Організації на рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі №910/6359/23. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, заяви, клопотання, пояснення до 27.09.2023. Розгляд апеляційної скарги призначено на 03.10.2023 о       12 год 30 хв.
Позивач, у порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) своїм правом не скористався, до Північного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.10.2023 розгляд справи №910/6359/23 відкладено на 31.10.2023 о 13 год. 45 хв.
Представник відповідача у судовому засіданні 31.10.2023 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити.
Представник позивача у судовому засіданні 31.10.2023 заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі №910/6359/23 залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі №910/6359/23 оскаржується відповідачем в частині відмови у задоволенні клопотання відповідача щодо розстрочення виконання рішення на 12 місяців, а тому враховуючи вимоги частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 13.11.2018 між Підприємством (енергопостачальна організація) та Організацією (абонент) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №521615, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених цим договором
Відповідно до пункту 2.1 договору, при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією. Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.
Згідно з пунктом 2.2.1 договору енергопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору.
За умовами пункту 2.3.1 договору абонент зобов`язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку №1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.
Відповідно до пункту 1 додатку №3 до договору, розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) .
Пунктом 5.1 договору встановлено, що облік споживання абонентом теплової енергії проводиться за приладами обліку.
Абонент, що має прилади обліку, щомісячно надає енергопостачальній організації звіт по фактичному споживанню теплової енергії, в терміни передбачені у додатку №1 до договору (пункт 5.3 договору).
Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2018 (пункт 8.1 договору).
Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (пункт 8.5 договору).
Згідно з пунктами 1, 2 додатку №4 до договору, розрахунки за теплову енергію, що споживаються, проводиться виключно у грошовій формі. Абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує енергопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.
Пунктом 5 додатку №4 до договору встановлено, що абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в ЦОК за адресою: вул. Волоська, 42, облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період, акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в ЦОК), акт виконаних робіт.
Відповідно до пункту 7 додатку №4 до договору абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) енергопостачальною організацією нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
За приписами частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Даний договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.
Згідно зі статтею 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Відповідно до частин 6, 7 статті 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.
Разом із тим, відповідач, в порушення умов договору, не виконав взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної оплати послуг за спожиту теплову енергію, внаслідок чого станом на 01.11.2022 виникла заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 482 397,95 грн.
25.11.2022 між Підприємством та Організацією (споживач) укладено угоду №Р-521615/2022/11 про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 13.11.2018 №521615, за умовами якого споживач визнає та підтверджує заборгованість перед Підприємством за договором від 13.11.2018 №521615 на постачання теплової енергії у гарячій воді станом на 01.11.2022 загальною сумою 482 391,95 грн з врахуванням ПДВ.
Відповідно до пункту 2 угоди споживач зобов`язується сплатити зазначену у пункті 1 цієї угоди суму заборгованості протягом листопада 2022 року - січня        2023 року щомісячними сплатами згідно з додатком 1 до цієї угоди до 25 числа кожного місяця згідно з вищевказаним договором за вказаними реквізитами згідно тарифних груп.
Згідно з пунктом 8 угоди, у разі порушення споживачем умов (невиконання та/або неналежне її виконання) угоди остання втрачає чинність з наступного дня, що встановлений щомісячним строком оплати: умови щодо реструктуризації сплати боргу втрачають чинність, а підприємство набуває право вимоги всієї несплаченої частини боргу з урахуванням пені, трьох процентів річних та інфляційної складової боргу за час прострочення, які споживач зобов`язується оплатити. Також споживач зобов`язаний оплатити підприємству штраф за невиконання ним угоди у розмірі 5% від суми непогашеної заборгованості за угодою.
У пунктах 9, 10 угоди сторони встановили, що ця угода є невід`ємною частиною договору на постачання теплової енергії у гарячій воді від 13.11.2018 №521615. Угода укладена у двох автентичних примірниках (по одному для кожної із сторін), вступає в дію з дня підписання її сторонами, і діє до 31.01.2023.
У додатку до угоди сторони погодили графік погашення заборгованості: протягом листопада 2022 року - січня 2023 року кожного місяця до 25 числа (у листопаді до 30 числа) у сумі по 160 799,32 грн.
Відповідач в порушення умов договору на постачання теплової енергії у гарячій воді 13.11.2018 №521615, угоди про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію до договору на постачання теплової енергії у гарячій воді 13.11.2018 №521615 та норм чинного законодавства не виконував взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати встановленої суми заборгованості, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 357 678,99 грн.
У зв`язку з наведеними обставинами, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з Організації 357 678,99 грн основної заборгованості. Крім того, зважаючи на неналежне виконання відповідачем зобов`язань, позивачем нараховано 10 485,90 грн інфляційних втрат, 2 792,84 грн трьох процентів річних,     46 547,27 грн пені та 17 883,94 грн штрафу.
Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).
Так, слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення 357 678,99 грн заборгованості, 7 926,66 грн інфляційних втрат, 2 792,84 трьох процентів річних,       46 547,27 пені та 17 883,94 грн штрафу. В цій частині рішення суду першої інстанції скаржником не оскаржується і відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України не переглядається судом апеляційної інстанції.
Розглянувши доводи та заперечення відповідача щодо відмови у задоволенні клопотання про розстрочення виконання рішення про стягнення з останнього заборгованості за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді від 13.11.2018 №521615, строком на 12 місяців рівними частинами, суд за наслідками апеляційного розгляду, дійшов наступних висновків.
Так, відповідач посилався на важке фінансове становище, зумовлене повномасштабним російським військовим вторгнення в Україну.
Відповідно до частини 1 статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
За приписами статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.
Відстрочення - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.
При цьому, підставою для розстрочення/відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим у визначений строк.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 30.06.2009 №16-рп/2009, виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.
Суд відзначає, що Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 13.12.2012 у справі №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 25.04.2012 у справі №11-рп/2012). Аналогічна правова позиція наведена в рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 у справі №1 7/2013.
Виходячи з того, що згідно зі статтею 1 Конституції України, Україна є правовою державою, то обов`язковість виконання судових рішень є обов`язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв`язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочення або розстрочення виконання рішення допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.
Суд зауважує, що враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити:
1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами;
2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми;
3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони";
4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.
Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.
З підстав, умов та меж надання відстрочення виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання відстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.
Введення в Україні воєнного стану, складне фінансове становище заявника, відсутність достатніх коштів, з урахуванням того, що господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, на переконання суду не є підставою для надання відстрочки виконання судового рішення.
Суд, з урахуванням дотримання справедливого балансу між відповідачем та позивачем і можливістю тимчасового обмеження його права на законне сподівання отримати кошти, вважає, що наведені скаржником обставини не є такими, що істотно ускладнюють негайне виконання рішення про стягнення грошових коштів.
Водночас відповідачем, в порушення приписів статті 74 ГПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування виняткових обставин, які є підставами для відстрочення виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість виконання рішення суду, а також доказів відсутності достатніх грошових коштів для погашення наявної заборгованості.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставини, на які посилається Організація у своїй заяві про розстрочення виконання рішення суду, не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять таке виконання неможливим в розумінні статті 331 ГПК України.
Таким чином, враховуючи матеріальні інтереси сторін, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову відповідачу у розстроченні виконання рішення суду на 12 місяців.
Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.
Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до вирішення спірних правовідносин.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі №910/6359/23 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.
Згідно зі статтею 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації "Українське товариство охорони пам`яток історії та культури" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі №910/6359/23 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.06.2023 у справі №910/6359/23 залишити без змін.
3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Громадську організацію "Українське товариство охорони пам`яток історії та культури".
4. Матеріали справи №910/6359/23 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано суддями 01.11.2023.

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                Л.Г. Сітайло

                                                                                О.О. Євсіков