Справа № 451/1028/23                                Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З. 
Провадження № 22-ц/811/3024/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,
секретаря: Іванової О.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2023 року ОСОБА_2   звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 . В них народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 і за даним адресом зареєстрований ОСОБА_3 , який проживає з нею і перебуває на її утриманні, що підтверджується відомостями, викладеними у довідці Радехівської міської ради №727-к від 11 липня 2023. 
ОСОБА_1   офіційно не працевлаштований і отримує доходи з неофіційних джерел. Наголошувала, що на утримання сина необхідні значні кошти, які вона не зможе забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, отримує доходи, хоча і мінливі, з неофіційних джерел, зможе сплачувати аліменти у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину. Стверджувала, що відповідач інших утриманців немає, він працездатний, отримує систематично дохід і стан його здоров`я дозволяє такому працювати, а тому вважала, що відповідач може сплачувати визначений розмір аліментів. 
Просила стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого на АДРЕСА_2 та фактично проживаючого на АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої на АДРЕСА_1 , аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого на АДРЕСА_2 та фактично проживаючого на АДРЕСА_3 , на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок до спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України; отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; р/р UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету - 22030106.
Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що від першого шлюбу у нього є неповнолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На його утримання скаржник добровільно витрачає приблизно від 1500,00 грн. - 2000,00 грн. на місяць. Окрім цього, зазначає, що на його утриманні є непрацездатна мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Наголошує, що проживає разом із матір?ю і також витрачає кошти на її утримання, а саме: сплачує комунальні послуги, закуповує продукти харчування, оскільки пенсії матері не вистачає на задоволення її потреб. 
Також стверджує, що він офіційно не працевлаштований та отримує нерегулярний, мінливий дохід, орієнтовно 6000,00 - 9000,00 грн. в місяць, однак, суд безпідставно відхилив наведені обставини, про які прямо вказано в ст. 182 СК України, що впливають на визначення судом розміру аліментів.
Наголошує, що розмір аліментів 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) є максимальним і призначається коли у особи відсутні будь-які обставини, що впливають на визначення розміру аліментів.
Просить рішення Радехівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2023 року змінити в частині вирішеного розміру аліментів, які слід стягувати на утримання сина, а саме визначити аліменти у твердій грошовій сумі 2500 грн. або зменшити розмір аліментів з частини до 1/6 частини.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 30 листопада 2023 року, є дата складення повного судового рішення 08 грудня 2023 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Судом та матеріалами справи встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований 19 серпня 2017 року, що посвідчується Свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_3 від 19 серпня 2017 (а.с.9).
Під час перебування у шлюбі, у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_4 від 5 січня 2018 року (а.с.10).
Відповідно до довідки №727-к від 11.07.2023, виданої Радехівською міською радою Львівської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані та проживають разом на АДРЕСА_1 (а.с.11).
У відповідача є неповнолітній син від першого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_5 від 16 жовтня 2006 року, видане Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.25).
Також у ОСОБА_1 є непрацездатна мати - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією Пенсійного посвідчення, серії НОМЕР_6 від 25 вересня 2019 року, видане Пенсійним фондом України, та Свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_7 від 5 травня 1982 року, що видане Павлівською сільською радою Радехівського району Львівської області, проте остання на його утриманні не перебуває (а.с.26-27).
Факт, проживання відповідача із матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 , підтверджується довідкою № 629 від 28.08.2023 та копією паспорта матері відповідача (а.с.28-29).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції приймав до уваги, що малолітня дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на її повному матеріальному утриманні, суд вважає, що вимога ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини в частці від його доходу є правомірною.
Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, суд врахував позицію ОСОБА_2 щодо способу стягнення аліментів, зокрема те, що позивач просила стягнути аліменти в частці від доходу відповідача та не погоджувалась на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.
З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи із наступних підстав.
Домовленості (договору) щодо розміру сплати аліментів на утримання дитини, як вбачається із матеріалів справи між сторонами не досягнуто, весь тягар щодо утримання дитини лежить на позивачці, тому у неї є підстави для звернення до суду з відповідним позовом.
Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України.
Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24).
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.
На підставі ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Статтею 180 Сімейного кодексу України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.
Судом враховано, що регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України.
Згідно зі ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.
Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.
Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції по суті дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
При визначенні розміру аліментів суд першої інстанції врахував, що дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним та може таку допомогу надати.
Також з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 СК України, суд зазначив, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Доводи апеляційної скарги про те, що скаржник офіційно не працевлаштований та отримує нерегулярний, мінливий дохід, орієнтовно 6 000 – 9 000 грн. в місяць, не є підставою для зміни розміру аліментів на утримання малолітнього сина.
Таким чином, суд враховуючи надані сторонами докази та вибір позивачки, дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача підлягають до стягнення аліменти у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що на його утриманні перебуває неповнолітній син від першого шлюбу та непрацездатна мати, фактично дублюють доводи і твердження, які містяться у поданому ним в суді першої інстанції відзиві, та були предметом дослідження судом першої інстанції, їм надано належну оцінку в сукупності з іншими обставинами у справі.
Разом з тим, колегія суддів наголошує, що хоча на утриманні в скаржника перебуває неповнолітній син від першого шлюбу та непрацездатна мати, та це не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання свого малолітнього сина ОСОБА_3 .
Апеляційна скарга не містить   нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1   залишити без задоволення.
Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 12 вересня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 08 грудня 2023 року.

Головуючий:                                                        Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.