Справа № 353/949/23 
Провадження № 33/4808/743/23 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції ЛУЩАК Н. І. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та  його захисника адвоката Сурмачевського А.Ю., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника адвоката Сурмачевського А. Ю. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2023 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 ,  громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 536 грн. 80 коп.,- 
                                                         в с т а н о в и в:
Судом першої інстанції встановлено, що 13.08.2023р. о 22.05 год.  по вул. Михайлишиних в с.Жуків Обертинської ТГ Івано-Франківського району Івано-Франківської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mercedes –Benz Vito», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук. У встановленому законом порядку огляд на стан сп`яніння водій відмовився проходити на місці зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальністьч.1 ст.130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, захисник адвокат Сурмачевський А.Ю., який діє в інтересах  ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій  вважає, що постанова суду не відповідає нормам закону та підлягає скасуванню через істотні процесуальні порушення у зв`язку з  неповним встановленням обставин, необхідних для вирішення справи, недоведеності встановлених обставин, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що мало місце істотне порушення права на захист ОСОБА_1 , оскільки суд першої інстанції безпідставно відхилив письмові доводи сторони захисту,  подані та долучені до матеріали справи про закриття провадження, а розгляд справи провів формально, не об`єктивно і упереджено.
Вважає, що обставини викладені в протоколі  про адміністративне правопорушення серії ААД №191551- не відповідають фактичним обставинам справи, були  надуманими та ґрунтувалися виключно на припущеннях.
Вказує на те, що в суді першої інстанції ним, як представником ОСОБА_1 вказувалось, що в матеріалах  справи, фіксація порушення здійснена інспектором СРПП ВП№ 5(м.Тлумач) старшим лейтенантом поліції Чечілем Л.О. за допомогою невстановленого технічного пристрою, без зазначення його сертифікації. 
Вважає, що суд не врахував та проігнорував вищевказані доводи, не зважаючи на те, що надані працівником поліції відеозаписи створені за допомогою власного мобільного телефону не можуть бути визнані належними та допустимими доказами по справі.
Звертає увагу на те, що в направленні, яке міститься в матеріалах справи, всупереч норм КУпАП та Інструкції не зазначено про наявність будь-яких ознак сп`яніння, а ОСОБА_1 направлено до некомерційного підприємства «Прикарпатський наркогологічний центр Івано-Франківської обласної ради» замість найближчого медичного закладу, яким є Тлумацька районна лікарня.
Посилається на те, що ОСОБА_1 є волонтером, та багатодітним батьком і керування транспортним засобом є єдиним джерелом  його доходу для забезпечення сім`ї.
Стверджує, що усі обставини, які підтверджуються матеріалами справи, вказують на те,що ОСОБА_1 не було належним чином роз`яснено і забезпечено право на реальну допомогу адвоката, що є істотним процесуальним порушенням його конституційного права на правовий захист і ставить під сумнів висновок про доведеність вини ОСОБА_1 .
Просить скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник адвокат Сурмачевський А.Ю..  підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили скасувати постанову судді, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Так, Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та оскаржити судові рішення. 
Апеляційний суд також неодноразово звертав увагу на недосконалість  КУпАП, який було введено в дію Постановою Верховної Ради Української РСР №8074-10 від 07.12.1984 року  та вказував на необхідність здійснення правосуддя, виходячи з загальних принципів здійснення судочинства, з метою забезпечення справедливої процедури і юридичної визначеності.  
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дане правопорушення та прийняте по справі рішення.
Дослідивши у повному обсязі сукупність зібраних по справі доказів та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, Івано-Франківський міський суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Зі змісту матеріалів справи  та мотивувальної частини  судового рішення вбачається, що суд першої інстанції, враховуючи процесуальну поведінку  особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сурмачевського А.Ю. прийшов до обґрунтованого висновку про можливість судового розгляду за відсутності вищевказаних  учасників судового розгляду.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Перевіряючи законність ухвалення судового рішення судом першої інстанції,  апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.
Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що така поведінка особи вважається зловживанням учасником справи своїми матеріальними та процесуальними правами для затягування процедури розгляду, керуючись ст.268 КУпАП, суд вважав, що справу можна розглянути у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що справа про притягнення ОСОБА_1 вперше була призначена судом першої інстанції на 11.09.2022 року року. В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, 08.09.2023 року на адресу суду від його захисника Сурмачевського А.Ю. надійшла заява (а.с. 16), в якій він просив відкласти розгляд справи на іншу дату, надавши йому для ознайомлення матеріали справи та зняття копій, в тому числі і відеоматеріалів в разі їх наявності.
26.09.2023 року від захисника Сурмачевського А.Ю. на адресу суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі (а.с. 23), в якому він просив провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити.. В судове засідання 28.09.2023 року ОСОБА_1 та його захисник Сурмачевський А.Ю. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с. 20, 25). 28.09.2023 року ОСОБА_1 особисто через канцелярію суду подав заяву (а.с. 26), в якій просив розгляд справи провести у його відсутності. Подане захисником Сурмачевським А.Ю. клопотання про закриття провадження, які в певній мірі базуються на його поясненнях, підтримав в повному обсязі.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягалась до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сурмачевського А.Ю. протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи без їх участі. 
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Так, під час апеляційного розгляду справи, судом апеляційної інстанції у повному обсязі були реалізовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності щодо  права на участь у  судовому засіданні та права на отримання правової допомоги професійного захисника, були перевірені доводи щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, внаслідок чого було встановлено, що вони є безпідставними та повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.  
Апеляційний суд вважає, що допущені судом першої інстанції порушення процесуального закону не можуть бути безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення іншого судового рішення аналогічного за своїм змістом. 
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Так, враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 та його захисник адвокат Сурмачевський А.Ю. посилаються на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення,  суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Перевіряючи доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника щодо невинуватості у вчиненні правопорушення, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при оформленні поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху патрульна поліція керується Конституцією України,  КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою спільним наказом МВС, МОЗ України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, іншими нормативно правовими актами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. 
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції  тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку. 
Водій транспортного засобу може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння як до проведення відповідного огляду, так і під час проведення такого огляду.
Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП щодо порядку проходження огляду на стан сп`яніння.
Зокрема, апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння взагалі не проводився, оскільки водій відмовився від проходження такого огляду. 
Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та у медичному закладі, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що дійсно 13.08.2023р. після того, як працівники поліції  зробили зауваження його дружині за те, що вона їхала з включеним дальнім світлом фар, остання розхвилювалась та після 4-5 спроб завести двигун автомобіля, не змогла зрушити з місця, у зв`язку з чим,  він пересів за кермо транспортного засобу та проїхав незначну відстань (20-30 метрів). В подальшому дружина знову пересіла за кермо транспортного засобу та вони поїхали додому. Вказує, що бачив, що після того, як вони проїхали перехрестя, поліцейський патрульний автомобіль з включеними проблисковими маячками почав переслідувати транспортний засіб під керуванням його дружини, яка не стала зупинятись, оскільки вони знаходились за 100 метрів до місця проживання. Коли дружина зупинила транспортний засіб на подвір`я, то за ними зупинився патрульний поліцейський автомобіль.  
При цьому, ОСОБА_1 пояснив, що дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вживав напередодні алкогольні напої ( самогон) .
Стверджує, що дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки не керував транспортним засобом та перебував у стані алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що аналогічні доводи вже перевірялись судом першої інстанції під час розгляду провадження  і їм було надано відповідну правову оцінку. 
Так, суд першої інстанції зазначав, що зі змісту оглянутого в судовому засіданні відеозапису (а.с. 5), вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово стверджував, що керував вищевказаним транспортним засобом, однак невелику ділянку дороги, так як заглох двигун автомобіля, а його дружина, яка керувала даним транспортним засобом, розхвилювалася, побачивши працівників поліції, і не могла його запустити. 
Судом першої інстанції також були прийнято до уваги, що в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД № 191551 від 13.08.2023 року (а.с. 2), в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення» ОСОБА_1 власноручно написав: « ОСОБА_2 пересів в автомобіль, коли дружина не могла рушити, побачивши поліцейських».
Апеляційний суд вважає, що вищевказані пояснення ОСОБА_3 прямо вказують на те, що останній дійсно керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.  
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД№191551 від 13.08.2023 року, відповідно до якого водій ОСОБА_1 13 серпня 2023 року о 22 год. 05 хв., в с.Жуків  по вул.Михайлишиних Обертинської ТГ керував транспортним засобом «Mercedes Vito» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук  Від проходження медичного огляду у медичному закладі з метою встановлення алкогольного сп`яніння водій відмовився. Своїми діями порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою – інспектор СРПП ВП № 5 (м.Тлумач) старший лейтенант поліції Чечіль Любомир Олегович, вказаний протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та уповноваженою особою, яка складала протокол про адміністративне правопорушення.
ОСОБА_1 були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, а також повідомлено про розгляд справи в Тлумацькому районному суді, про що свідчить власноручний підпис правопорушника.
В своїх пояснення ОСОБА_1 зазначає, що «пересів в автомобіль, коли дружина не могла рушити,побачивши поліцейських.»
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення власноручно підписаний особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , що свідчить про його ознайомленням зі змістом обвинувачення.
Доводи захисника адвоката Сурмачевського А.Ю. про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено, які саме до нього матеріали додаються, не свідчать про порушення права на захист та не вказують на наявність правових підстав для визнання доказів недопустимими. 
Так, до матеріалів протоколу долучено сукупність доказів, які були відкриті стороні захисту та з якими особа, яка притягається до відповідальності та його захисник мали можливість ознайомитись та організувати ефективний захист своїх інтересів в суді. 
Зокрема, до матеріалів справи долучено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4), з якого вбачається, що даний огляд необхідно було провести у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 запах алкоголю  з порожнини рота,тремтіння пальців рук,порушення мови.
Також долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с.3), згідно якого водій ОСОБА_1 13.08.2023 року о 22 год. 20 хв. направлявся до КНП «ПНЦ ІФ ОР».  
Відповідно до вказаного направлення у результаті огляду, проведеного поліцейським, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки сп`яніння.
До матеріалів справи долучена постанова серії БАА 979340, з якої вбачається,що ОСОБА_1 13.08.2023 22 год.05 хв. в с.Жуків, вул.Михайлишиних  керував транспортним засобом Mercedes Benz Vito д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаний засобом пасивної безпеки, був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3 в ПДР Укаїни. тобто вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Дана постанова підтверджує факт керування ОСОБА_1 вищевказаним транспортним засобом 13.08.2023 року о 22 год. 05 хв. (а.с. 6).
Як вбачається з рапорту інспектора СРПП ВП № 5 (м.Тлумач) старший лейтенант поліції Чечіль Любомир  , що заступивши на патрулювання в складі екіпажу «Маркіз 13» спільно із сержантом поліції Рибаком Р.М. 13.08.2023 року близько 22 год. 05 хв. в с. помітили транспортний засіб «MERCEDES-BENZ VITO», д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого не користувався ременем безпеки. Зупинивши дане авто, водієм виявився ОСОБА_1 , у якого помітили ознаки алкогольного сп`яніння. У встановленому законом порядку водієві було запропоновано пройти огляд за допомогою приладу «Драгер» та проїхати у лікувальний заклад, однак той відмовився. Відповідно до вищевказаного на водія було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 191551 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАА № 979340 за ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що рапорт працівника поліції  за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника УПП  Івано-Франківського РУП підполковнику поліції  Наливайко Ігорю.
Разом з тим, дані вищевказаного рапорту працівника поліції разом із копією постанови про притягнення до адміністративної відповідальності повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи в частині послідовності  дій працівників поліції, щодо оформлення ними протоколу про адміністративне правопорушення.
Під час судового розгляду суду першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку  і не доставлявся до медичного закладу для проведення огляду. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції та відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції.
Вищевказані відеозаписи мають достатньо високу інформативність, позбавлені упередження і суб`єктивного ставлення,  має безсторонній характер,  що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. 
Зі змісту відеозапису від 13.08.2023 року (а.с.5), отриманого під час виконання працівником поліції службових обов`язків, зафіксовано деякі обставини,а саме: чітко видно автомобіль «Mercedes –Benz Vito» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався і не зупинявся, хоча його переслідувала машина патрульної поліції з увімкненими проблисковими маячками синього та червоного кольорами. Зі змісту відеозапису вбачається, що працівники поліції намагались зафіксувати, що за кермом транспортного засобу перебував саме ОСОБА_1 . Коли машина зупинилася на подвір`ї місця проживання ОСОБА_1 , останній поводив себе з працівниками поліції агресивно, вживаючи ненормативну лексику по відношенню до поліцейських. ОСОБА_1 стверджував, що він не керував автомобілем, а тільки пересів на деякий час, коли  дружина не могла зрушити з місця, так як розхвилювалася побачивши працівників поліції. Під час спілкування з водієм даного транспортного засобу працівниками поліції було виявлено у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, про що його повідомили. Поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою алкотестеру «Drager 6810», а після його відмови пройти огляд в медичному закладі.  Від проходження огляду ОСОБА_1   відмовився в категоричній формі. Працівниками поліції були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, та повідомлено, що розгляд адміністративної справи відбудеться у Тлумацькому районному суді Івано-Франківської області. Після цього інспектором поліції повідомлено водія, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 5 ст. 121 КУпАП. ОСОБА_1 було оголошено протокол про адміністративне правопорушення, ознайомлено з його змістом, надано можливість надати письмові пояснення, після чого вручено його копію, про що він власноручно розписався.
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку водія транспортного засобу та поліцейських , які склали матеріали протоколу про адміністративне правопорушення. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував, що переглянутий апеляційним судом відеозапис стосується обставин події, однак стверджував, що вказаний відеозапис було здійснено за допомогою мобільного телефону. 
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи щодо недопустимості вказаних доказів, оскільки недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку, за допомогою технічних засобів, які були в розпорядженні у поліцейських та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення. 
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень Інструкції із застосуванням органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018р. які свідчать про те, що вказані відеозаписи необхідно визнати як недопустимі докази 
Зафіксовані відеозаписом обставини стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаними відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, дозволяють встановити психологічне ставлення правопорушника до вчиненого правопорушення та інші обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом з ознаками сп`яніння та на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу або у медичному закладі , відмовився від проходження такого огляду. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідальність за ч1 ст.130 КУпАП настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, санкція даної статті передбачає також відповідальність водія за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що правопорушення , передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан алкогольного сп`яніння.  
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом доводить, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду першої інстанції, відповідає матеріалам справи, оскільки факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння до встановленого порядку, підтверджується сукупністю доказів, які досліджені судом.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого переконання, , що ОСОБА_1 поза розумним сумнівом, порушив вимоги п.2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки,  будучи особою, яка керувала транспортним засобом, відмовився від  проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Перевіряючи доводи про справедливість призначеного стягнення, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до  вимог ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
Апеляційний суд приймає до уваги доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Сурмачевського А.Ю. про те, що накладення на правопорушника стягнення у виді позбавлення керування транспортним засобом обмежує його права та створює для нього значні труднощі. 
Разом з тим, суть накладення стягнення полягає саме в тому, що особа, яка вчинила правопорушення обмежується в своїх правах та свободах, що безумовно не може не позначитись на якості її життя.  
Зокрема, апеляційний суд вважає, що при призначенні стягнення ОСОБА_1 необхідно враховувати, що він є багатодітним батьком та не має офіційного місця роботи.  
Апеляційний суд  звертає увагу на те, що вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП , за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для його пасажирів та інших учасників дорожнього руху і може призвести до тяжких непоправних наслідків. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що притягнення до адміністративної відповідальності  водіїв, які керують транспортним засобом у стані сп`яніння пов`язано із необхідністю створення безпечних умов для учасників дорожнього руху, збереження життя і здоров`я громадян. 
Підвищення ефективності впливу на дисципліну учасників дорожнього руху забезпечується чітким визначенням правових санкцій за вчинення такого правопорушення. 
Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУПаП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника. 
При вирішанні цього питання законодавець виходив з того, що міжнародний  досвід забезпечення безпеки на дорогах свідчить, що одним з найпростіших і водночас найдієвіших способів примусити водіїв дотримуватися вимог Правил дорожнього руху є запровадження системи ефективного покарання.
При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення  необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на  забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення  ним нових правопорушень, а також повинно бути  спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами. 
Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки. 
Апеляційний суд  вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1   справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. 294 КУпАП ,-
                                                     п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу адвоката захисника Сурмачевського А. Ю. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Тлумацького районного суду  Івано-Франківської області від 28 вересня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ст.130 ч.1 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                                О.П. Васильєв