УХВАЛА

22 листопада 2023 року
м. Київ
справа № 755/978/20
провадження № 61-6951во23
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від                08 червня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від  01 грудня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст заяви
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги та стягнення грошових коштів.
В обґрунтування позову вказувала, що 15 лютого 2019 року вона як клієнт уклала з ОСОБА_2 як адвокатом договір-доручення про надання правової допомоги, предметом якого було надання останнім усіма законними способами правової допомоги ОСОБА_1 в усіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів позивача, зокрема, в органах державної влади та у всіх судах України.
Пунктом 2.3 вказаного договору визначено, що клієнт повинен сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк, погоджені ним. За пунктом 4.1 договору на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результат вирішення спірних правовідносин, ступінь складності справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Відповідно до пункту                         4.2 гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється додатковою угодою до цього договору. Послуги здійснюються за попередньою оплатою.
До укладення сторонами договору 04 грудня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у цивільній справі                                  № 755/18296/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним, в якій інтереси позивачки представляли інші представники. На вимогу адвоката на виконання договору-доручення позивачка 18 лютого 2019 року сплатила йому 1 000 дол. США, про що у договорі зроблено відповідний запис із зазначенням еквіваленту суми у національній валюті.
Адвокат ОСОБА_2. вступив у судовий процес у цивільній справі № 755/18296/17 в останньому судовому засідання 01 липня 2019 року, проте якість наданих ним послуг, на думку позивачки, була низькою. Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено не на користь позивачки, адвокат обіцяв все виправити в суді апеляційної інстанції за умови оплати авансу в сумі 900 дол. США, які сплачені ОСОБА_2 19 липня 2020 року, про що також зроблено запис на договорі.
Указувала, що 02 жовтня 2019 року на засіданні Київського апеляційного суду під час розгляду апеляційної скарги на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2019 року в справі № 755/18/296/17 адвокат Федаш Ф. Ф. допустив ряд процесуальних помилок, а саме залишив поза увагою відзив представника відповідача на апеляційну скаргу від 23 серпня 2019 року, що, на думку позивача, призвело до залишення без задоволення апеляційної скарги, поданої адвокатом ОСОБА_2. в її інтересах.
На прохання позивача до ОСОБА_2 надати перелік виконаних адвокатом робіт (послуг) відповідно до укладеного ними договору позивач отримала відповідь від 08 січня 2020 року, яку вважає необґрунтованою.
Вважаючи, що відповідач неналежним чином виконував свої обов`язки та істотно порушив умови договору, позивачка просила розірвати договір-доручення про надання правової допомоги б/н від 15 лютого 2019 року, укладений нею з адвокатом ОСОБА_2. Також позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі  50 000 грн, передані йому авансом, і які не є гонораром в розумінні закону, оскільки є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, не відповідає критерію реальності витрат, розумності їх розміру та становить надмірний тягар для позивача.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня               2020 року позов задоволено частково. Розірвано договір-доручення про надання правової допомоги від 15 лютого 2019 року, укладений адвокатом Федешем М. М. та ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь                  ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 23 400 грн. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Додатковим рішенням цього ж суду від 17 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення до суду з вимогою про відшкодування судових витрат. Частково задоволено клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Стащука В. А. про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі                13 923 грн.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач виконав свою роботу та надав відповідну правову допомогу позивачці, за яку останньою сплачено 27 000 грн, тому вказана сума не підлягає стягненню. Натомість, передана позивачкою відповідачу сума коштів в розмірі 900 дол. США (еквівалент 23 400 грн) за представництво інтересів позивачки в апеляційній інстанції за відсутності окремої угоди між сторонами підлягає стягненню з відповідача, який порушив пункт 4.3 укладеного сторонами договору.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про існування правових підстав для відшкодування ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 923 грн.
Постановою Луганського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року і додаткове рішення цього ж суду від 17 серпня 2020 року та ухвалено нове рішення про задоволення позову.Розірвано договір-доручення від 15 лютого 2019 року про надання правової допомоги, укладений ОСОБА_2 як адвокатом Правик О. М. як клієнтом. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 грн та судові витрати в розмірі 2 101 грн. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Стащук В. А. залишено без задоволення. 
Задовольняючи позов в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору, суд апеляційної інстанції виходив з погодження у пункті 3.2 можливості його розірвання згідно з вимогами чинного законодавства України або за згодою сторін, тому клієнт не позбавлений права на одностороннє розірвання договору про надання правової допомоги, що не є показником незадовільної роботи адвоката та не має доказуватися під час вирішення вказаного питання в судовому порядку; клієнт має сплатити адвокату гонорар за всю виконану роботу і компенсувати витрати адвоката, як це передбачено договором; при цьому клієнт не несе відповідальності (договірної, майнової) за розірвання договору в односторонньому порядку.
Приймаючи постанову в частині вирішення позовних вимог про стягнення коштів, суд апеляційної інстанції зазначив, що сторони в договорі не погодили порядок обчислення гонорару, додатки та додаткові угоди до договору не уклали, що не може свідчити про безумовну домовленість сторін та порядок обчислення гонорару та порядок його сплати, ураховуючи заперечення позивачки щодо визначеного розміру гонорару.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачка сплатила відповідачу кошти як попередню оплату послуг (пункт 4.2 договору), розмір якої сторонами не погоджений, тому вказані суми є авансом та відповідно до вимог 570 ЦК України у разі розірвання договору мають бути повернуті ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від                       01 грудня 2020 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Касаційна скарга мотивована неврахування судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), про те, що «порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи з власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату  або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. 
На думку заявника, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про існування правових підстав для розірвання договору-доручення, оскільки розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. В іншому разі буде відсутній предмет спору, яким і виступає у такому разі договір. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 07 серпня 2018 року у справі № 910/9781/17.
Також вказує на неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 18 грудня 2019 року в справі                               № 522/17845/15-ц (провадження № 61-14507св18) про те, що правові підстави для стягнення винагороди адвоката за надані послуги (гонорар) мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правової допомоги, письмовими документами про проведені сторонами договору розрахунки.
Позиція інших учасників справи
У березня 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність її доводів, просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
Короткий зміст судового рішення суду касаційної інстанції
Постановою Верховного Суду від 08 червня 2022 року касаційну скаргу                ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги скасовано і ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в позові.
Постанову Луганського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року в частині скасування додаткового рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 серпня 2020 року та в частині вирішення позовних вимог              ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів скасовано, із залишенням в цій частині в силі рішення Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року.
Додаткове рішення Старобільського районного суду Луганської області від        17 серпня 2020 року змінено шляхом збільшення стягненої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми на відшкодування витрат на правову допомогу з 13 923 грн до 21 836,50 грн.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що розірвано може бути лише чинний договір і укладений сторонами договір-доручення про надання правової допомоги на час розгляду справи судами попередніх інстанцій не діяв, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги і ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Верховний суд вважав, що у цій справі суд апеляційної інстанції помилково вважаючи, що сторони не погодили порядок обчислення гонорару та врахувавши відсутність додатків і додаткових угод до договору-доручення, дійшов неправильного висновку про існування правових підстав для стягнення на користь позивача 27 000 грн, сплачених останньою адвокату за надання правової допомоги у суді першої інстанції.
У справі, що переглядається, правовою підставою для отримання гонорару у розмірі 27 000 грн за представництво інтересів позивача у справі                                   № 755/4419/17 в суді першої інстанції є договір про надання правової допомоги, а письмовим документом про проведені розрахунки є відповідний запис, зроблений ОСОБА_2 на вказаному договорі. Про додержання сторонами пункту 4.2 договору щодо погодження за взаємною згодою розміру гонорару у вказаній частині свідчить сплата ОСОБА_1 вказаних коштів та відсутність у неї заперечень щодо її розміру протягом надання адвокатом правової допомоги в суді першої інстанції. 
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 27 000 грн. 
У справі, що переглядається, суд першої інстанції, встановивши, що сторони на виконання пункту 4.3 договору не укладали окрему угоду про надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що грошові кошти у розмірі 23 400 грн ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 без відповідної правової підстави, тому ці кошти підлягають стягненню з останнього на користь позивачки.
За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення грошових коштів, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, правильно застосував норми права і ухвалив у вказаній частині рішення  з додержанням норм матеріального і процесуального права. Суд апеляційної інстанції, неповно врахувавши обставини справи, помилково скасував у вказаній частині рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.
Короткий зміст та узагальнені доводи заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, позиція інших учасників справи
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із заявою про перегляд постанови Верховного Суду від 08 червня 2022 року за виключними обставинами.
Підставами перегляду зазначеного судового рішення заявник вказує пункт 1 частини третьої статті 423 ЦПК України, а саме встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано. 
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається, що рішенням Конституційного Суду України  № 4-р (ІІ)/2023 від 19 квітня 2023 року звернуто увагу на те, що в адміністративному судочинстві (як і в інших видах судочинства) висунуто низку вимог до  змісту судових рішень (ухвал, рішень, постанов), зокрема й вимогу зазначати в них відповідно до основних приписів Кодексу такі особові дані, як місце проживання чи перебування сторін (для фізичних осіб) та реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб), за його наявності, що потрібно передусім з огляду на юридичну природу таких рішень як офіційних судових документів.
В жодному офіційному судовому документі у справі № 757/987/20, а саме ухвалі Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року, у рішенні Старобільського районного суду Луганської області від 15 липня 2020 року та у додатковому рішенні цього ж суду від 17 серпня 2020 року, у постанові Луганського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, та у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року не виконано вимогу зазначити в них відповідно до основних приписів ЦПК України такі особові дані, як місце проживання чи перебування ОСОБА_2 та реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_2 . Дніпровський районний суд м. Києва передаючи за підсудністю вказану справу до  Старобільського районного суду Луганської області не встановив зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання ОСОБА_2 , як фізичної особи та реєстраційний номер його облікової картки платника податків, що призвело до неправильного визначення територіальної підсудності.
Ураховуючи наведене, просила скасувати постанову Верховного Суду від                   08 червня 2022 року у зазначеній цивільній справі та постановити нову про скасування ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 21 січня                   2020 року, рішення Старобільського районного суду Луганської області від                   15 липня 2020 року, постанову Луганського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, та передати справу на новий розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва за територіальною підсудністю. 
У червні 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Стащук В. А. подав до Верховного Суду відзив на заяву про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами, у якому просить відмовити в задоволенні зазначеної заяви, посилаючись на те, що пункт 1 частини третьої статті 423 ЦПК України, на який посилається заявник у своїй заяві, не може бути застосовано, оскільки у вищезазначеному рішенні Конституційного Суду України йдеться лише про те, що норми закону відповідають встановленому порядку, жодного правового акту цим рішенням не скасовано.
У червні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відповідь на відзив (пояснення) ОСОБА_2 , який подано його адвокатом Стащуком В. М. Зазначає, що залучення адвокатом ОСОБА_2. для надання йому послуг на професійну правничу допомогу у суді іншого адвоката Стащука В. М. є підтвердженням намагання стягнути з неї додаткові гроші на адвоката. Просила постановити окрему ухвалу щодо адвоката Стащука В. А. на підставі частини другої статті 262 ЦПК України.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2023 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 08 червня 2022 року, витребувано матеріали справи № 755/978/20, призначено справу до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду щодо заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами
Перевіривши доводи заяви про перегляд судового рішення, матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення заяви.
Згідно з частинами першою та третьою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є: 1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
Статтею 425 ЦПК України визначений наступний порядок подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами: заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвали судове рішення; заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, визначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення; заява про перегляд судового рішення з підстави, визначеної пунктом 2 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до Верховного Суду і розглядається у складі Великої Палати.
Таким чином, перелік виключних обставин, за якими можливий перегляд судового рішення, що набрало законної сили, є виключним.
Виходячи з наведених положень закону, Верховний Суд за виключними обставинами може переглядати лише судові рішення, ухвалені цим судом за наслідками перегляду судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій у випадку скасування або зміни останніх, і лише з підстав, передбачених пунктами 1,2,3 частини третьої статті 423 ЦПК України.
Рішенням Конституційного Суду України від 19 квітня 2023 року № 4-р(П)/2023, на яке посилається у заяві ОСОБА_1 як на підставу перегляду постанови Верховного Суду від 08 червня 2022 року,  визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), окремі приписи Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: пункту 2 частини дев`ятої статті 171 „або місце проживання (для фізичних осіб)"; пункту 4 частини п`ятої статті 246 „або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб)", „реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб), за його наявності".
Зазначеним рішенням встановлена конституційність закону, який не підлягав застосуванню у виниклих правовідносинах, а саме Кодексу адміністративного судочинства України. Виниклий спір є цивільним та підлягає розгляду за правилами Цивільного процесуального кодексу України, положення якого неконституційними (конституційними) цим рішенням не визнавались.
Заявником не доведено наявність передбачених законом підстав для перегляду постанови Верховного Суду від 08 червня 2022 року за виключними обставинами.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що перегляд рішень, постанов або ухвал за виключними обставинами є особливим видом провадження в цивільному судочинстві. Недоліки розгляду справи судом (незаконність (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права) не вважаються підставами для перегляду судових рішень за виключними обставинами.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ,                 03 квітня 2008 року).
Згідно доводів щодо перегляду постанови Верховного Суду від 08 червня               2022 року за виключними обставинами заява подана ОСОБА_1 , фактично зводиться до незгоди позивачки з висновками суду.
Зважаючи на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що заявником не доведена наявність виключних обставин в розумінні статті 423 ЦПК України для перегляду постанови Верховного Суду від 08 червня               2022 року.
Відповідно до частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.
За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами Верховний Суд може також скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції.
У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (частина четверта статті 429 ЦПК України).
З огляду на викладене суд касаційної інстанції дійшов висновку, що заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами не містить доводів, що свідчать про наявність підстав для такого перегляду постанови Верховного Суду та скасування судового рішення, що переглядається, а тому в задоволенні цієї заяви необхідно відмовити.
Щодо клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали
Відповідно до частини восьмої статті 262 ЦПК України окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.
Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.
Згідно з частиною другою статті 262 ЦПК України суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.
Правові підстави для постановлення окремої ухвали у цій справі відсутні, у зв`язку з чим, клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 423, 429 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали суду відмовити.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору-доручення про надання правової допомоги, та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	В. М. Коротун  	
 	М. Ю. Тітов