ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року  
м. Черкаси   

Справа № 711/6450/22		
Провадження № 22-ц/821/1478/23		
категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г., 
суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В. 

учасники справи: 
позивач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»
відповідач:  ОСОБА_1 

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ПАТ АБ «Укргазбанк» - Котенка Сергія Васильовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 липня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором. 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2022 року представник ПАТ АБ «Укргазбанк» Котенко С.В. (далі - Банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних нарахованих на суму прострочених боргу за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 15.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» відповідно до діючого Статуту АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 00-76/08, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 50 000,00 дол. США на строк з 15.04.2008 року по 13.04.2018 року на задоволення споживчих потреб.
В забезпечення повернення кредиту було укладено Договір іпотеки № ДІ-00-76/08 від 15.04.2008 року, згідно якого іпотекодавець – приватне підприємство «Ліга 2000» передало в іпотеку Банку нерухоме майно – вбудовані нежитлові приміщення загальною площею 117,0 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний використати кредит на зазначені у п. 3.3 цього договору цілі, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у строки та у порядку згідно цього договору.
В зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору АБ «Укргазбанк» звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-76/08 від 15.04.2008 року з позичальника – ОСОБА_1 та до майнового поручителя ПП «Ліга 2000» звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2014 року по справі № 711/677-13-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29.04.2015 року, позовні вимоги АБ «Укргазбанк» були задоволені в повному обсязі та стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 перед АБ «Укргазбанк» в сумі 36788,93 дол. США і 31564,30 грн. та звернено стягнення на предмет іпотеки, що належить ПП «Ліга 2000», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 00-76/08 від 15.04.2008 року.
Вказує, що 20.02.2017 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором згідно рішення суду, на рахунок Банку від реалізації предмета іпотеки надійшли кошти, які були направлені Банком на купівлю іноземної валюти по курсу НБУ на день погашення і куплена іноземна валюта в сумі 11796,38 дол. США була направлена для погашення заборгованості згідно рішення суду, а саме 3424, 64 дол. США на погашення відсотків та 8371,74 дол. США на погашення тіла кредиту, так як у відповідності до п. 52 Постанови ВС від 04.07.2018 року по справі № 761/12665/14-ц, визначено, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.
Отже, позивач вказував, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.03.2014 року по справі № 711/677/13-ц залишається не виконаним, а заборгованість не є погашеною в повному обсязі.
З урахуванням часткового погашення заборгованості, згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2014 року заборгованість ОСОБА_1 перед АБ «Укргазбанк» станом на 23 лютого 2022 року становила 24860,62 дол. США.
У зв`язку з чим, в межах позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України, Банком було нараховано, виходячи із загальної суми непогашеної заборгованості 24860,62 дол. США 3% річних у розмірі 2248,17 дол. США за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року, що підлягає сплаті відповідачем за прострочення виконання зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк», 3% річних нарахованих на прострочену заборгованість за Кредитним договором № 00-76/08 від 15.04.2008 року, які станом на 23 лютого 2022 року становить 2248,17 дол. США, а також стягнути понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 липня 2023 року в задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення 3% річних нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором відмовлено повністю. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дослідивши основні доводи (аргументи) сторін, докази, які надані для підтвердження вимог та заперечень сторін, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У серпні 2023 року представник ПАТ АБ «Укргазбанк» - Котенко С.В. подав до Черкаського апеляційного суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.07.2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтоване та незаконне, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Вказує, що аналізуючи постанову про закінчення виконавчого провадження ВП 66377136 від 28.10.2021 року, встановлено, що державний виконавець закрив виконавче провадження, мотивуючи дії тим, що рішення суду від 27.03.2014 року №711/677/13-ц є повністю виконаним в рамках виконавчого провадження ВП 49774335 про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належав ПП «Ліга-2000».
Проте, сума по виконавчому документу, на підставі якого було відкрито виконавче провадження 66377136 становить 36788,93 дол. США та 31 564,30 грн., а після реалізації предмета іпотеки і ході виконавчого провадження 49774335 предмета нерухомості, що належав ПП «Ліга-200» до банку надійшла сума еквівалентна 11796,38 дол. США, що є значно менше ніж сума, яка була стягнута з ОСОБА_1 рішенням суду від 27.03.2014 року.
Таким чином коштами, які надійшли від реалізації предмета іпотеки було лише частково погашено суму боргу ОСОБА_1 за кредитним договором зафіксовану рішенням суду від 27.03.2014 року по справі №711/677/13.
Залишок суми боргу ОСОБА_1 за кредитним договором, зафіксований рішенням суду становить: 36788,93 - 11796,38 = 24992,55 доларів США станом на 08.11.2021 року.
09.11.2021 року в рахунок погашення боргу надійшла сума 131,93 дол. США.
Таким чином сума боргу зменшилась до 24 860,62 дол. США і залишається незмінною по цей час.
Винесення постанови державного виконавця від 28.10.2021 року (ВП № 66377136) про закінчення виконавчого провадження не містить в собі доказів фактичного виконання рішення суду згідно з виконавчим документом, як це передбачено п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», а лише містить посилання на те, що рішення суду № 711/6450/22 було виконане в частині звернення стягнення на нерухоме майно – предмет іпотеки в ході виконавчого провадження (ВП 49774335).
Отже, до бази нарахування 3% за несвоєчасне погашення кредиту і процентів входить сума боргу закріплена рішенням суду та сума штрафу 31 564,30 грн.
Суд першої інстанції взяв за основу лише відомості надані відповідачем, а докази надані позивачем до початку розгляду справи, а саме розрахунок боргу та банківську виписку про рух коштів, де відображено суми погашення кредитної заборгованості, в тому числі і по виконанню рішення Придніпровського районного суду від 27.03.2014 року до уваги не бралися, та оцінка яким судом першої інстанції надана не була, чим було порушено принцип неупередженості суду при оцінці доказів.
Таким чином, рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального права, а саме з порушенням принципу всебічного та повного з`ясування обставин справи та всебічної оцінки доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов від ОСОБА_1 зазначено, що вимоги апеляційної скарги безпідставні та необґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню, оскільки доводи апеляційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк», що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.03.2014 року по справі № 711/677/13-ц залишається не виконаним, а заборгованість не є погашеною в повному обсязі, спростовуються зібраними та дослідженими судом доказами у даній справі.

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ «Акцент Банк» підлягає до відхилення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.
Враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає повністю.
У відповідності до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Між сторонами виник спір з приводу стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Апеляційним судом встановлено, що 15 квітня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» відповідно до статуту АБ «Укргазбанк», зареєстрованого Державним реєстратором Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації 28.05.2012 року та ОСОБА_1 , відповідачем по справі, було укладено кредитний договір № 00-76/08, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 50 000,00 дол. США на задоволення споживчих потреб,  під заставу нерухомості, а саме: нежилого приміщення загальною площею 117,00 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зі сплатою 9,5 % річних, та щомісячною комісією 0,2%, що становить 100,00 дол. США, з кінцевим строком повернення до 13 квітня 2018 року.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2014 року у справі № 711/677/13-ц вирішено стягнути з ОСОБА_1 , на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за Кредитним договором № 00-76/08 від 15.04.2008 року в розмірі 36  788,93 дол. США та 31  564,30 грн.; у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 00-76/08 від 15.04.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки - вбудовано-прибудовані нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 117,00 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать Приватному підприємству «Ліга 2000» на підставі договору купівлі-продажу приміщення кафе (нежитлова будівля), посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Малою Н.А. 15 вересня 2004 року за реєстраційним номером 5763; стягнуто з ПП «Ліга 2000» штраф за порушення умов Договору іпотеки № ДІ-00-76/08 від 15.04.2008 року в сумі 20  069,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» сплачені позивачем судові витрати в сумі 3441 гривень.
Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.01.2016 року, відкрито ВП № 49774335 з виконання виконавчого листа №711/677/13-ц від 10.12.2015 року виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про звернення стягнення на предмет іпотеки-вбудованого-прибудовані нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 117,00 кв.м.
Постановою про закінчення виконавчого провадження від 14.02.2018 року ВП № 49774335 встановлено, що боржником фактично в повному обсязі виконано виконавчий документ та сплачено виконавчий збір і витрати виконавчого провадження, постановлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 711/677/13-ц від 10.12.2015 року виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про звернення стягнення на предмет іпотеки-вбудованого-прибудовані нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 117,00 кв.м. закінчити.
Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.08.2021 року, відкрито ВП № 66377136 з виконання виконавчого листа №711/677/13-ц від 10.12.2015 року виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість від 15.04.2008 року в розмірі 36 788,93 доларів США та 31 564,30 грн.
Постановою про закінчення виконавчого провадження від 28.10.2021 року ВП № 49774335 встановлено, що рішення суду, на підставі видано виконавчий документ, фактично було виконане у виконавчому провадженні № 49774335 про звернення стягнення на предмет іпотеки, постановлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №711/677/13-ц від 10.12.2015 року виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість від 15.04.2008 року в розмірі 36 788,93 дол. США та 31 564,30 грн. закінчити.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.
Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за весь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим.
Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.04.2018 року у справі № 908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі №918/117/18, від 30.01.2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц за змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
У пункті 45 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (Постанова Великої Палати Верховного Суду, висловленою від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 ).
В постанові від 05.03.2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата ВС висловилася стосовно змісту поняття «користування кредитом», нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК і на підставі статті 625 ЦК та зауважила, що:
«95. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
96. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
97.На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
98. Велика Палата Верховного Суду нагадує, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору».
Отже, як слідує із змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача 3 (три) відсотки річних нарахованих на прострочену заборгованість, яка станом на 23.02.2022 року становить 2248 доларів США.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме з постанов виконавчих проваджень № 49774335 та 66377136 виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 були закінчені у зв`язку з тим, що боржником фактично в повному обсязі виконано виконавчі документи та сплачено виконавчий збір і витрати виконавчого провадження.
В матеріалах справи відсутні докази того, що ПАТ АБ «Укргазбанк» оскаржив у встановленому законом порядку постанову старшого державного виконавця № 66377136 про закінчення виконавчого провадження від 28.10.2021 року ВП № 49774335, де вказано, що рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, фактично було виконане у виконавчому провадженні № 49774335 про звернення стягнення на предмет іпотеки, постановлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №711/677/13-ц від 10.12.2015 року виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість від 15.04.2008 року в розмірі 36 788,93 дол. США та 31 564,30 грн. 
Отже, звертаючись до суду з позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» не довів факт наявності простроченого боргу за кредитним договором, а тому суд першої інстанції врахував та дослідив всі надані сторонами докази та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.
Таким чином суд першої інстанції розглянув позовні вимоги саме в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих сторонами.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у стягненні 3% річних нарахованих на прострочену заборгованість.
Частина 2  ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини  є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом. Аргументи зазначені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
За таких обставин,  суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи,  дослідив в судовому засіданні усі докази, які є  у справі, з урахуванням їх переконливості, належності  і допустимості, дав їм правильну оцінку та вірно виходив з того, що є законні підстави для задоволення позовних вимог.
Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 липня 2023 року, судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ПАТ АБ «Укргазбанк» - Котенка Сергія Васильовича - залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 липня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 17 жовтня 2023 року.

Головуючий                                                                В.Г. Бородійчук

Судді                                                                        О.В. Карпенко 

                                                                               Л.І. Василенко