Справа № 450/1352/23                                Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б. 
Провадження № 22-ц/811/2439/23                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 червня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

у березні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 19 січня 2002 року між нею та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, у якому у них народилося шестеро дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стверджує, що протягом останнього часу їхнє сімейне життя погіршилося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, оскільки кожен з них має протилежні погляди, зокрема, на шлюб та сім`ю, а відповідач нехтує сімейними цінностями та не піклується про створення доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери в сім`ї. Зазначає, що не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо, а неповнолітні діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Вказує, що діти потребують відповідного достатнього харчування, одягу та оздоровчого відпочинку, а вона самостійно забезпечує дітей одягом та взуттям, лікувальними засобами, іграшками, всілякими побутовими послугами та відпочинковими заходами, а також готівковими коштами. Вважає, що утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги до досягнення нею повноліття, є обов`язком батьків, а у випадку відсутності домовленості між батьками, той з подружжя, з ким проживає дитина має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Звертає увагу, що прожитковий мінімум для дітей віком від до 6 років становить 2272 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років – 2833 грн. Наголошує, що відповідач є працездатною особою, отримує постійний дохід, інших неповнолітніх чи малолітніх дітей на утриманні немає, у нього відсутній обов`язок щодо утримання інших осіб, а відтак, може сплачувати по 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, що, на її думку, буде достатньо для покриття половини витрат на утримання їхніх дітей.
З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації, до досягнення дітьми повноліття, кожною дитиною окремо та допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 червня 2023 року позов  ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 2023 року до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Допущено негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
Рішення суду в частині визначення розміру аліментів оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. 
Апелянт стверджує, що після розірвання шлюбу продовжував брати участь в утриманні дітей в грошовій та в натуральній формі, зокрема, купляв їм одяг та взуття, а також інші необхідні речі, надавав позиваці грошові кошти на утримання дітей у готівковій та безготівковій формі, зокрема, перераховував їх на банківську карту позивачки НОМЕР_1 , емітовану в АТ КБ «ПриватБанк», а саме, 21 березня 2023 року перерахував 3500 грн., а 20 квітня 2023 року – 3000 грн., а починаючи з травня 2023 року сплачує по 7000 грн. щомісячно на утримання дітей, що відповідає усній домовленості між ним та ОСОБА_2 . Зазначає, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, однак, оскаржуване рішення суду не містить обґрунтувань з посиланням на відповідні докази щодо достатності його заробітку для сплати аліментів у розмірі визначеному судом в загальній сумі 12000 грн. на чотирьох дітей. Вказує, що судом не досліджувалися докази щодо розміру фактичних витрат на утримання дітей, а відтак, твердження позивачки, що аліменти в розмірі 3000 грн. на кожну дитину покриватимуть половину витрат на утримання дітей не підтверджені належними та допустимими доказами. Звертає увагу, що він працює у спеціальній школі на № 26 Дніпровського району міста Києва, займаючи посаду вчителя-дефектолога, його середньомісячна заробітна плата становить 15 936,95 грн., а жодних інших доходів він не отримує. Вважає, що розмір його заробітної плати є недостатнім для щомісячної сплати аліментів в загальній сумі 12000 грн. Наголошує, що з січня по серпень 2023 року сплачував кошти в якості оплати комунальних послуг в квартирі, що знаходиться у їхніх з позивачкою спільній сумісній власності, в якій вона проживає разом з дітьми. На думку апелянта, враховуючи обставини, що мають істотне значення, а саме: його матеріальне становище, перебування на його утриманні повнолітніх дітей, які продовжують навчання, утримання спільного майна подружжя, а також усне погодження з позивачкою розміру аліментів в сумі 7000 грн. щомісячно на чотирьох дітей, для належного утримання дітей достатньою буде сплата аліментів в розмірі по 1750 грн. щомісячно на кожну дитину. З наведених підстав просить змінити оскаржуване рішення суду в частині визначення розміру аліментів змінити шляхом його зменшення до 1750 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 2023 року до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.
Рішення суду оскаржується лише в частині визначення розміру аліментів, а відтак законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що, з врахуванням розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде стягнення аліментів в розмірі по 3000 грн. на кожну дитину, яка не досягла вісімнадцятирічного віку, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 2023 року до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону, а позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не підлягають до задоволення, оскільки вони є повнолітніми.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.
Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
З матеріалів справи вбачається, що з 19 січня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, що визнається сторонами.
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 липня 2023 року у справі № 754/9107/22 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 19 січня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 69, розірвано.
За час перебування у шлюбі у них народилося шестеро дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 24 вересня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданим 23 березня 2006 року відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_3 , виданим 24 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_4 , виданим 02 серпня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_5 , виданим 28 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_6 , виданим 14 квітня 2020 року Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов, від 02 вересня 2022 року, складеним комісією Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області, з серпня 2022 року ОСОБА_2 разом з дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 . 
Витягом з Реєстру територіальної громади № 2023/000018135 від 02 січня 2023 року підтверджується, що з 02 січня 2023 року місце проживання ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Таким чином матеріалами справи безспірно підтверджується проживання дітей сторін, які не досягли вісімнадцятирічного віку з позивачем, що не заперечується відповідачем. 
Довідкою від 03 серпня 2023 року № 276, виданою Київським національним університетом імені Тараса Шевченка, підтверджується, що ОСОБА_3 є студентом 4 курсу денної форми навчання факультету радіофізики, електроніки та комп`ютерних систем Київського національного університету імені Тараса Шевченка.
Довідкою від 03 серпня 2023 року № 66-с, виданою Національним університетом «Києво-Могилянська академія» підтверджується, що ОСОБА_4 є студентом 2 курсу денної форми навчання факультету природничих наук Національного університету «Києво-Могилянська академія». 
Згідно з актом від 01 серпня 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають в квартирі АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_1 . 
Згідно з довідкою від 08 серпня 2023 року № 163, виданою Спеціалізованою школою №26 Дніпровського району міста Києва, ОСОБА_1 працює педагогічним працівником і займає посаду вчителя-дефектолога на 1,0 ставки в спеціалізованій школі № 26 з 10 вересня 2014 року (а.с. 73).
Довідкою про заробітну плату та інші доходи № 1583 від 10 серпня 2023 року, виданою Спеціалізованою школою №26 Дніпровського району міста Києва, підтверджується, що за період з січня 2023 року по липень 2023 року ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в розмірі 140325,36 грн. (а.с. 74).
Подані відповідачем документи на підтвердження проведення платежів на банківську карту № НОМЕР_7 в розмірі 3500 грн., 20 квітня 2023 року в розмірі 3000 грн., 16 травня 2023 року в розмірі 3550 грн., 02 червня 2023 року в розмірі 3500 грн., 19 червня 2023 року в розмірі 3500 грн., 29 червня 2023 року в розмірі 3500 грн., не містять відомостей про призначення платежу щодо сплати аліментів, а відтак, не можуть вважатися належними та допустимими доказами сплати відповідачем аліментів на утримання дітей.
Наявними в матеріалах справи квитанціями від 02 серпня 2023 року та 15 серпня 2023 року, в яких зазначено призначення платежу – аліменти на утримання дітей, підтверджується, що у серпні 2023 року ОСОБА_1 сплатив на картковий рахунок ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму в розмірі 7000 грн. як сплату аліментів на утримання дітей.
Інші наявні в матеріалах справи квитанції, платіжні інструкції та виписки по рахунках, надані відповідачем, не підтверджують понесення ним витрат саме в інтересах його дітей, які не досягли віку вісімнадцяти років. 
Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 158/1638/18.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність домовленості між сторонами щодо способу виконання ОСОБА_1 свого обов`язку по утриманню дітей, які не досягли віку вісімнадцяти років, зокрема, щодо розміру аліментів, а звернення позивача з вимогами про стягнення таких в судовому порядку свідчить про відсутність такої домовленості між ними.
Зважаючи на те, що аліменти – це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, забезпечення достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, враховуючи рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дітей, їх потреби, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, беручи до уваги майновий стан відповідача, наявність у нього офіційного працевлаштування та отримання ним доходу, розмір його заробітної платиа також проживання з ним повнолітніх дітей сторін, які продовжують навчання, у зв`язку з чим також потребують матеріальної допомоги батька, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 2023 року до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 червня 2023 року в частині визначення розміру аліментів – змінити.
Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 2023 року до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.
В решті рішення суду – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.
Постанова складена 01.12.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк