ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 листопада 2023 року 	м. Дніпро	справа № 340/1880/23	
                                                                                Суддя І інстанції – Казанчук Г.П.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Коршуна А.О., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сил оборони Збройних Сил України) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
          
ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно не видання відповідних витягів із наказів (бойових розпоряджень), у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", необхідних для розрахунку військовослужбовцю ОСОБА_1 розміру додаткової винагороди як такому, що приймав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з травня 2022 року по 28.08.2022 року з розрахунку 100000 грн. на місяць та для отримання статусу учасника бойових дій;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати Витяг з журналу бойових дій військової частини із зазначенням інформації про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях; Витяг із наказу (Наказ) про введення ОСОБА_1 в зону бойових дій; Витяг із наказу (Наказ) про виведення ОСОБА_1 із зони бойових дій;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 стосовно не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" з травня 2022 року по 22.07.2022 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" з травня 2022 року по 28.08.2022 року.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить його скасувати та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги, позивач посилається на протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання відповідних витягів із наказів (бойових розпоряджень), у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", необхідних для розрахунку військовослужбовцю ОСОБА_1 розміру додаткової винагороди і отримання статусу учасника бойових дій, а також щодо ненарахування і невиплати такої додаткової винагороди.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу та має звання майстер-сержант та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 21.01.2022 року №2-РС призначений інструктором стрілецької роти в/ч НОМЕР_4 (а.с.11-12).
Згідно довідки військової частини НОМЕР_4 від 19.08.2022 року №1159 у період з 20 травня 2022 року по 29 травня 2022 року позивач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с.13).
З 18.07.2022 року по 29.07.2022 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти хвороби (а.с.14). У довідці ВЛК від 29.07.2022 року №188 вказано що захворювання позивача пов`язане з проходженням військової служби (а.с.15).
Позивач вказує, що у зв`язку із проведенням службового розслідування на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 29.05.2022 року, йому у період з 22.05.2022 року по 28.08.2022 року не здійснювалось нарахування та виплата додаткової винагороди згідно Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року. 
Матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 03.11.2022 року, адресовану Кропивницькому територіальному центру комплектування та соціальної підтримки стосовно розгляду документів, що підтверджують його безпосередньо участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України та надання йому статусу учасника бойових дій, проте доказів вручення/направлення адресату цієї заяви, не має (а.с.21).
Позивач звернувся зі скаргою до Міністерства оборони України від 03.11.2022 року у якій останній просив посприяти у вирішенні питання щодо нарахування грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 з травня 2022 року (а.с.23). 
Позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою від 15.11.2022 року щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 починаючи з травня 2022 року по день звернення (а.с.20). Вказану заяву направлено Укрпоштою, проте, через низьку якість копії квитанції, суд не має можливості перевірити факт отримання цього поштового відправлення (а.с.20). Ухвалою суду від 18.07.2023 року було витребувано у позивача докази вручення військовій частині заяви, проте позивач не виконав вимоги ухвали, пояснивши, що на титульній сторінці копії заяви від 15.11.2022 року є копія квитанції, а тому інших доказів надати не може (а.с.48-49).
Адвокат Мельник О.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулась із адвокатським запитом до військової частини НОМЕР_1 з вимогою отримати Витяг з журналу бойових дій військової частини із зазначенням інформації про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях; Витяг із наказу про введення ОСОБА_1 в зону бойових дій; Витяг із наказу про виведення ОСОБА_1 із зони бойових дій. Крім того адвокатський запит містить вимогу про нарахування та виплату грошового забезпечення з травня 2022 року по 28.08.2022 року (а.с.24-25).
На вказаний адвокатський запит, за твердженням позивача, відповіді отримано не було.
Не погодившись із бездіяльністю військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання відповідних витягів (наказів) для нарахування додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року, ненарахування і невиплати військовою частиною НОМЕР_1 такої допомоги, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану”      у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався   та триває до теперішнього часу.
28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, відповідно до пункту 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми “єПідтримка”, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
В подальшому до постанови КМУ №168 від 28.02.22 вносились зміни, проте у період спірних правовідносин по відношенню до військовослужбовців ЗСУ такі зміни не мали впливу на порядок та розміри виплати додаткової винагороди.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).
Наказом Міністерства оборони України № 98 від 01.04.2022 внесено зміни до наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018, зокрема доповнено пунктом такого змісту: "17. На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України".
З метою врегулювання виплат військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, окремим рішенням Міністра оборони України № 248/1298 від 25.03.2022 та № 912/з/29 від 23.06.2022 надавались відповідні роз`яснення, зокрема, щодо виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн.
Згідно із рішення (телеграма) Міністра оборони України від 25.03.2022р. №248/1298, зокрема, абз. 10 п. 10, до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн, не включати військовослужбовців, уразі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаки адміністративного або кримінального правопорушення - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення.
Судовим розглядом встановлено, що у зв`язку із проведенням службового розслідування на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 29.05.2022 року, позивачу у період з 22.05.2022 року по 28.08.2022 року не здійснювалось нарахування та виплата додаткової винагороди згідно Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 року.
Разом з тим, в межах даної справи, проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 і наказ командира військової частини НОМЕР_4 від 29.07.2022 року №96/ДСК «Про результати проведення службового розслідування за фактом залишення бойових позицій та відмови діяти зброєю військослужбовцями військової частини НОМЕР_4 », не оскаржуються.
Доказів визнання протиправним проведення службового розслідування відносно позивача і скасування наказу від 29.07.2022 року №96/ДСК матеріали справи не містять.
За таких обставин, колегія суддів робить висновок про відсутність бездіяльності з боку Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати позивачу додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року за період 22.05.2022 року по 28.08.2022 року.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати позивачу додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року за період 01.05.2022 року по 21.08.2022 року, колегія суддів зазначає наступне.
Як вже було зазначено вище, постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року передбачено, що збільшена до 100  000 гривень  додаткова винагорода виплачується особам, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. 
Разом з тим, докази безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за період з 01.05.2022 року по 21.08.2022 року в матеріалах справи відсутні.
За таких обставин, твердження позивача про протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати позивачу додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ №168 від 28.02.2022 року за період 01.05.2022 року по 21.08.2022 року є необґрунтованими.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно не видання відповідних витягів із наказів (бойових розпоряджень), у відповідності до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" необхідних для розрахунку військовослужбовцю ОСОБА_1 розміру додаткової винагороди у період здійснення зазначених заходів з травня 2022 року по 28.08.2022 року з розрахунку 100000 грн. на місяць та для отримання статусу учасника бойових дій, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 у справі № 18-рп/2004 термін «порушене право», який вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». При цьому з приводу останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.
Проте право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі №687/1539/16-а та від 4 лютого 2020 року у справі №320/7969/17.
Колегія суддів, зауважує, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Відповідно, дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо: по-перше, такі дії вчинені владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції і по-друге, оспорювані дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача адвокат Мельник О.В. звернулась засобами поштового зв`язку до військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом щодо отримання необхідних для отримання статусу учасника бойових дій документів.
Згідно із роздруківкою Укрпошта відстеження поштового відправлення отримано військовою частиною 24.03.2023 року (а.с.56).
Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 28.12.2016 № 735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 р. за № 94/29962 (далі – Інструкція) визначений порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням.
Відповідно до цієї Інструкції в роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян має забезпечуватись кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень. 
Згідно пунктам 4-5 розділу ІІІ ''Розгляд звернень громадян'' Інструкції термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється з дня, наступного за днем, з якого починається строк (таким днем є день їх надходження та реєстрації в органі військового управління, військовій частині), до дня направлення заявнику відповіді на його звернення. Якщо останній день терміну розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем терміну вважається перший після нього робочий день.
Термін розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється від дня їхньої реєстрації у структурному підрозділі Міністерства оборони України, відповідальному за організацію розгляду звернень громадян.
Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.
Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.
Отже, як на думку суду, звернення про отримання документів має бути розглянутим командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим вважається звернення, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.
При цьому, відлік 30-денного строку розпочинається – це день отримання військовою частиною такого звернення.
Як свідчить інформація ''Укрпошта відстеження'' звернення про отримання документів відповідачем отримано 24.03.2023 року (а.с.55). А відтак, відлік строку на розгляд такої заяви розпочався з 25.03.2023 року та мав кінцеву дату розгляду 24.04.2023 року.
Враховуючи те, що станом на час звернення позивача з цим позовом до суду (11.04.2023 року) строк встановлений законом для розгляду відповідачем адвокатського запиту  не сплинув, суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо передчасності цих позовних вимог, оскільки в адміністративному судочинстві захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні, як наслідок відсутності підстав для їх задоволення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321,322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 –  залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2023 року –  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
В повному обсязі постанова складена 14.11.2023 року.

Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко