УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

21 листопада 2023 року 
м. Київ
справа №160/9937/23
провадження № К/990/38586/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.07.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17.10.2023 у справі №160/9937/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
у с т а н о в и в:
У 2023 році ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила:
-  визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.03.2023 №046350011659 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачці, згідно рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 №1/-р/2020 у справі №1- 5/2018(746/15);
-  зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку за Списком №2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» під 02.03.2015 №213-VІІІ, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 рішенні №1-р/2020 відповідно до заяви про призначення пенсії від 03.03.2023.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.07.2023, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.10.2023, у задоволенні позову відмовлено.
Позивачка, не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати і прийняти нове судове рішення про задоволення позову.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд дійшов такого висновку.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналогічною за змістом є стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Отже, оскарження судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадках, чітко визначених законом.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини п`ятої статті 291 КАС України, рішення суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду типової справи може бути оскаржено в касаційному порядку виключно з таких підстав:
1)  суд першої та (або) апеляційної інстанції при вирішенні типової справи не визнав її типовою справою та (або) не врахував правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи;
2)  справа, в якій судом першої та (або) апеляційної інстанції ухвалено рішення з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, не відповідає ознакам типової справи.
У цій справі оскаржуються дії територіального органу Пенсійного фонду щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах.
Верховний Суд у постанові від 21.04.2021, ухваленій за результатами розгляду зразкової справи № 360/3611/20, визначив обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права:
а)  позивач - особа, яка:
-  звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 з підстав, визначених статтею 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ);
-  на момент звернення досягла: чоловіки - 55 років, жінки - 50 років;
-  набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону №1788-ХІІ;
б)  відповідачем є орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зазначеній зразковій справі виклала мотивування, яке зводиться до того, що:
«на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років. норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення             №1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».
Суд апеляційної інстанції визнав цю справу типовою та дійшов висновку, що на час звернення позивачка досягла віку 50 років, передбаченого пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-XII, який дає право на призначення пенсії за віком, незалежно від місця останньої роботи, водночас мала лише 5 років 1 місяць пільгового стажу за Списком №2, замість необхідних 10 років, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачка не має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Тобто, суд апеляційної інстанції вирішив спір відповідно до висновків, викладених у зразковій справі №360/3611/20.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав, передбачених частини п`ятою статті 291 КАС України, для касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду типової справи.
Згідно з пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в:
1.  Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.07.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17.10.2023 у справі №160/9937/23.
2.  Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржниці.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                          А.А. Єзеров
Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук
Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб