ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 р. 	Справа № 440/5993/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.06.2023, головуючий суддя І інстанції: Н.І. Слободянюк, м. Полтава, повний текст складено 21.06.23  по справі № 440/5993/23
за позовом      ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ,    Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області                    
про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 /далі – позивач, ОСОБА_1 / звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області /далі – відповідач-1, ГУ ПФУ в Полтавській області/ та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області /далі – відповідач-2, ГУ ПФУ в Запорізькій області/, у якій просив:
- визнати протиправними дії/бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 10 березня 2023 року та прийняття відповідного рішення, ненаправлення його ОСОБА_1 із зазначенням причин відмови у перерахунку пенсії, незарахування до наявного трудового стажу періодів навчання за денною формою в Чернігівському обласному автоучбовому комбінаті Міністерства автомобільного транспорту УССР з 01 серпня 1977 року по 27 грудня 1977 року і на механічному факультеті Чернігівської філії Київського політехнічного інституту з 01 вересня 1979 року по 20 грудня 1979 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 10 березня 2023 року та прийняти рішення згідно з чинним законодавством України з врахуванням висновків суду в цій справі щодо зарахування до його наявного трудового стажу періоду навчання за денною формою на механічному факультеті Чернігівської філії Київського політехнічного інституту з 01 вересня 1979 року по 20 грудня 1979 року, а також здійснити перерахунок його пенсії за віком з 01 березня 2023 року і виплачувати її в подальшому;
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у перерахунку пенсії № 164750002923 від 27 березня 2023 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 березня 2023 року та зарахувати до його трудового стажу період навчання за денною формою в Чернігівському обласному автоучбовому комбінаті Міністерства автомобільного транспорту УССР з 01 серпня 1977 року по 27 грудня 1977 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області погасити заборгованість з виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 березня 2023 року згідно з приписами статті 84 Закону України "Про пенсійне забезпечення", виплачувати йому пенсію за віком в подальшому з урахуванням її перерахунку /а.с. 1-4/.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, з невідповідністю висновків обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач наводить обставини справи, зазначає про їх неврахування судом першої інстанції під час ухвалення судового рішення. Вказує, що Полтавський окружний адміністративний суд при розгляді справи № 440/5993/23, ухвалюючи рішення від 21.06.2023, застосував закон (ст. ст. 15-18 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту»), який не підлягає застосуванню. Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою позовну вимогу про визнання протиправними дії/бездіяльності ГУ ПФУ в Полтавській області щодо ненаправлення позивачу рішення за результатом розгляду заяви від 10.03.2023 із зазначенням причин відмови у перерахунку пенсії та порядку оскарження.
За результатами апеляційного розгляду позивач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. ГУ ПФУ в Полтавській області вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
ГУ ПФУ в Запорізькій області правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористалося.
З 01.11.2023 по 04.11.2023 суддя-доповідач перебувала у відрядженні, з 06.11.2023 по 20.11.2023 - у відпустці.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 18 жовтня 2020 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням страхового стажу 32 роки 5 місяців 1 день, у т. ч. страхового стажу до 01 січня 2004 року - 19 років 1 місяць 22 дні та після 01 січня 2004 року – 13 років 03 місяців 09 днів /а.с. 50/.
ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою за призначенням/перерахунком пенсії від 10 березня 2023 року /а.с. 46, 47/, в якій просив перерахувати пенсію, вид перерахунку: зміна страхового стажу, набутого до 01 січня 2004 року.
До вказаної заяви додав: паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання (кількість 2) № НОМЕР_1 , № 504/08-146, інший документ (кількість 1) /а.с. 48, 49/.
Відповідно до рішення про перерахунок пенсії № 164750002923 від 16 березня 2023 року /а.с. 51/ 16 березня 2023 року ГУ ПФУ в Полтавській області здійснено перерахунок пенсії за віком ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною страхового стажу, набутого до 01 січня 2004 року (ст. 43), з урахуванням страхового стажу 32 роки 10 місяців 28 день, в т. ч. страхового стажу до 01 січня 2004 року - 19 років 7 місяць 19 днів, та відповідно до розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 /а.с. 52/ до його страхового стажу зараховано період навчання у вищих/середніх навчальних закладах з 01 вересня 1978 року по 27 лютого 1979 року (5 місяців 27 днів).
ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою за призначенням/перерахунком пенсії від 22 березня 2023 року /а.с. 53/, в якій просив перерахувати пенсію, вид перерахунку: зміна страхового стажу, набутого до 01 січня 2004 року, та при цьому просив зарахувати до трудового стажу період навчання в Чернігівському обласному автоучбовому комбінаті Міністерства автомобільного транспорту УССР з 01 серпня 1977 року по 27 грудня 1977 року з підготовки водіїв транспортних засобів категорії ВС або надати обґрунтовану відповідь з посиланнями на норми законодавства України.
Рішенням про відмову у перерахунку пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 164750002923 від 27 березня 2023 року /а.с. 38, 54/ відмовлено ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії.
Вказане рішення обґрунтоване тим, що Відділом перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області розглянуто заяву № 763 від 22 березня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (пенсійна справа № 164750002923, РНОКПП НОМЕР_2 ), щодо перерахунку пенсії: «Зміна страхового стажу, набутого до 01.01.2004». До заяви для перерахунку пенсії ОСОБА_1 долучив свідоцтво про навчання № 007692, яке видане Чернігівським автонавчальним комбінатом. Згідно зі статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі. Згідно з пунктом 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Міністрів України від 12.08.1993 за № 637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Особам, які закінчили професійно-технічні навчальні заклади, відповідно до їх освітньо-кваліфікаційного рівня, присвоюється кваліфікація з набутої професії відповідного розряду (категорії). Оскільки видане свідоцтво про навчання за програмою водія транспортного засобу не містить інформації про присвоєння відповідної кваліфікації чи про здобуту спеціальність, для зарахування до страхового стажу періоду з 01 серпня 1977 року по 27 грудня 1977 року немає підстав.
Не погодившись з такими діями/бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо розгляду заяви від 10 березня 2023 року та неприйняття відповідного рішення, а також не погодившись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 164750002923 від 27 березня 2023 року, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі дійшли правомірного висновку про відсутність підстав для зарахування спірного періоду до страхового стажу та для перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною страхового стажу позивача.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року /надалі - Закон № 1058-IV/.
Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Частинами четвертою та п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Згідно зі змістом пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року, № 22-1 (у редакції Постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року, № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 /надалі – Порядок № 22-1/, заява про перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Відповідно до положень пункту 4.3 Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви. Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.
Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що пенсіонер може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії та доданими до неї документами та орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів (може бути продовжено за відповідним рішенням не більше ніж на 15 днів) після надходження заяви приймає рішення за результатами розгляду такої заяви та поданих документів. При цьому Порядком № 22-1 не передбачено прийняття за однією заявою двох рішень одночасно: рішення про перерахунок пенсії та рішення про відмову в перерахунку пенсії та передбачено не пізніше 10 днів після винесення відповідного рішення видачу/направлення особі повідомлення про перерахунок або про відмову у перерахунку пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження.
Як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою за призначенням/перерахунком пенсії від 10 березня 2023 року та до вказаної заяви додав: паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, диплом (свідоцтво, атестат) про навчання № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 , інший документ.
Відповідно до свідоцтва Чернігівського обласного автоучбового комбінату Міністерства автомобільного транспорту УССР № 007692 від 28 грудня 1977 року /а.с. 7, 48/ ОСОБА_1 навчався з 01 серпня 1977 року по 27 грудня 1977 року за програмою підготовки водія транспортного засобу категорії ВС та на випускних іспитах, згідно з протоколом № 39 від 27 грудня 1977 року, отримав оцінки та йому видано посвідчення серії НОМЕР_4 .
Згідно із архівною довідкою Національного університету «Чернігівська політехніка» № 504/08-146 від 02 грудня 2022 року /а.с. 8, 49/ ОСОБА_1 зарахований з 01 вересня 1978 року студентом 1-го курсу денної форми навчання за спеціальністю 0501 «Технологія машинобудування, металорізальні верстати та інструменти» механічного факультету Чернігівського філіалу Київського ордена Леніна політехнічного інституту (наказ ректора від 23 серпня 19787 року № 459-с). На 1-му курсі надана академічна відпустка з 28 лютого 1979 року до 01 вересня 1979 року у зв`язку з хворобою (Наказ ректора від 28 лютого 1979 року № 111-с). Відрахований з 1-го курсу інституту 20 грудня 1979 року як такий, що не приступив до занять після академічної відпустки (Наказ ректора від 20 грудня 1979 року № 765-с).
16 березня 2023 року Головним управлінням ПФУ в Полтавській області прийнято рішення про перерахунок пенсії № 164750002923 /вид перерахунку: зміна страхового стажу, набутого до 01 січня 2004 року (ст. 43)/, відповідно до якого до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано період навчання у вищих/середніх навчальних закладах з 01 вересня 1978 року по 27 лютого 1979 року (5 місяців 27 днів) та у зв`язку з цим з 01 березня 2023 року зроблено перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу 32 роки 10 місяців 28 днів, в т.ч. страхового стажу до 01 січня 2004 року - 19 років 7 місяців 19 днів.
Оскільки відповідно до вимог Закону № 1058-IV та Порядку № 22-1 відповідач-1 розглянув заяву позивача від 10 березня 2023 року з додатками у встановлений десятиденний строк та прийняв рішення про перерахунок пенсії № 164750002923 від 16 березня 2023 року з урахуванням періоду його навчання з 01 вересня 1978 року по 27 лютого 1979 року (5 місяців 27 днів), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем-1 не допущено протиправних дій/бездіяльності щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 10 березня 2023 року та неприйняття відповідного рішення, а тому відповідні позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії/бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо ненаправлення рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 10 березня 2023 року із зазначенням причин відмови у перерахунку пенсії, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), № 7654/76 пункти 36-40). Отже ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12).
Зважаючи на наведене, задоволення судом позовної вимоги про визнання протиправними дії/бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо ненаправлення рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 10 березня 2023 року із зазначенням причин відмови у перерахунку пенсії не є ефективним засобом відновлення порушеного права та не призведе безпосередньо до змін в обсязі прав позивача, оскільки позовні вимоги у цій частині спрямовані на перерахунок пенсії позивача, який фактично зроблено пенсійним органом за заявою ОСОБА_1 від 10 березня 2023 року.
Водночас, з огляду на зміст заявлених позивачем позовних вимог, позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача-1 щодо незарахування до трудового стажу позивача періодів його навчання в Чернігівському обласному автоучбовому комбінаті Міністерства автомобільного транспорту з 01 серпня 1977 року по 27 грудня 1977 року та на механічному факультеті Чернігівського філіалу Київського ордена Леніна політехнічного інституту з 01 вересня 1978 року по 20 грудня 1979 року.
З матеріалів справи слідує, що період навчання на механічному факультеті Чернігівського філіалу Київського ордена Леніна політехнічного інституту з 01 вересня 1978 року по 27 лютого 1979 року зарахований відповідачем-1 до страхового стажу позивача, а тому неправомірною є вимога позивача про визнання протиправними дій відповідача-1 щодо незарахування до його трудового стажу періоду навчання на механічному факультеті Чернігівського філіалу Київського ордена Леніна політехнічного інституту з 01 вересня 1978 року по 27 лютого 1979 року.
Відповідач-1 не зарахував до страхового стажу позивача період його навчання на механічному факультеті Чернігівського філіалу Київського ордена Леніна політехнічного інституту з 28 лютого 1979 року по 20 грудня 1979 року та період навчання позивача в Чернігівському обласному автоучбовому комбінаті Міністерства автомобільного транспорту з 01 серпня 1977 року по 27 грудня 1977 року.
Період навчання позивача в Чернігівському обласному автоучбовому комбінаті Міністерства автомобільного транспорту з 01 серпня 1977 року по 27 грудня 1977 року не зарахований також і відповідачем-2 за заявою позивача за призначенням / перерахунком пенсії від 22 березня 2023 року.
Надаючи оцінку оскаржуваним діям та рішенню, колегія суддів виходить з такого.
Щодо дій відповідача-1 щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду його навчання на механічному факультеті Чернігівського філіалу Київського ордена Леніна політехнічного інституту з 28 лютого 1979 року по 20 грудня 1979 року, слід зазначити таке.
Частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно із пунктом "д" частини третьої статі 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до пункту 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року, № 637 /надалі - Порядок № 637/, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
З огляду на положення наведених норм до страхового стажу зараховуються періоди навчання за денною формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, які підтверджені дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За приписами частин другої та четвертої статті 46 Закону України «Про вищу освіту» здобувач вищої освіти має право на перерву у навчанні у зв`язку з обставинами, які унеможливлюють виконання освітньої (наукової) програми (за станом здоров`я, призовом на строкову військову службу у разі втрати права на відстрочку від неї, сімейними обставинами тощо). Таким особам надається академічна відпустка в установленому порядку. Поновлення на навчання осіб, відрахованих з закладів вищої освіти або яким надано академічну відпустку, а також переведення здобувачів вищої освіти здійснюються, як правило, під час канікул.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що в період академічної відпустки особа не проходить навчання у відповідному навчальному закладі, хоч і взаємовідносини із закладом освіти на цей час у особи зберігаються, а тому такий період не зараховується до страхового стажу як період навчання у вищому навчальному закладі.
Як убачається з архівної довідки № 504/08-146 від 02 грудня 2022 року, ОСОБА_1 28 лютого 1979 року надана академічна відпустка у зв`язку з хворобою, після якої він так і не приступив до занять, у зв`язку з чим 20 грудня 1979 року відрахований з 1-го курсу інституту (Наказ ректора від 20 грудня 1979 року № 765-с).
Тобто відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду перерви в навчанні (перебування в академічній відпустці) на механічному факультеті Чернігівського філіалу Київського ордена Леніна політехнічного інституту з 28 лютого 1979 року по 20 грудня 1979 року, а відтак у задоволенні позову у відповідній частині позовних вимог судом першої інстанції відмовлено обґрунтовано.
Стосовно дій відповідача-1 щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду його навчання в Чернігівському обласному автоучбовому комбінаті Міністерства автомобільного транспорту з 01 серпня 1977 року по 27 грудня 1977 року та прийняття відповідачем-2 рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у перерахунку пенсії № 164750002923 від 27 березня 2023 року, слід зазначити таке.
Частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно із пунктом "д" частини третьої статі 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» заклад професійної (професійно-технічної) освіти - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійній (професійно-технічній) освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.
Статтею 18 цього Закону визначено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійної (професійно-технічної) освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.
Статтями 15, 16 цього ж Закону передбачено, що випускнику закладу професійної (професійно-технічної) освіти, який успішно пройшов кваліфікаційну атестацію, присвоюється освітньо-кваліфікаційний рівень "кваліфікований робітник" з набутої професії відповідного розряду (категорії).
Випускнику, який закінчив відповідний курс навчання в акредитованому вищому професійному училищі, центрі професійної (професійно-технічної) освіти певного рівня акредитації, може присвоюватись освітньо-кваліфікаційний рівень "молодший спеціаліст".
Випускнику закладу професійної (професійно-технічної) освіти, якому присвоєно освітньо-кваліфікаційний рівень "кваліфікований робітник", видається диплом, зразок якого затверджується Кабінетом Міністрів України.
Випускнику закладу професійної (професійно-технічної) освіти, який здобув повну загальну середню освіту, видається відповідний документ про освіту встановленого зразка.
Особі, яка опанувала курс професійного (професійно-технічного) навчання і успішно пройшла кваліфікаційну атестацію, видається свідоцтво про присвоєння або підвищення робітничої кваліфікації, зразок якого затверджується Кабінетом Міністрів України.
Випускнику вищого професійного училища та центру професійної (професійно-технічної) освіти, якому присвоєно кваліфікацію "молодший спеціаліст", видається диплом, зразок якого затверджується Кабінетом Міністрів України.
На момент проходження позивачем курсів водіїв діяв Закон УРСР "Про народну освіту" від 01 жовтня 1974 року.
Статтями 42, 47, 48 Закону України «Про народну освіту» встановлювалося, що професійно-технічні навчальні заклади є основною школою професійно-технічної освіти молоді і формування гідного поповнення робітничого класу.
До професійно-технічних навчальних закладів (училищ, професійних шкіл) приймаються громадяни СРСР, які закінчили восьмирічну або середню загальноосвітню школу.
Для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.
Підприємства, установи та організації створюють необхідні умови і навчально-виробничу базу для проведення теоретичного і практичного навчання при підготовці і підвищенні кваліфікації робітників безпосередньо на виробництві.
Особам, які закінчили професійно-технічні навчальні заклади, присвоюється відповідна кваліфікація (розряд, клас, категорія) з професії і видається атестат встановленого зразка, а тим, хто добився особливих успіхів у навчанні при зразковій поведінці, - атестат з відзнакою.
Особам, які закінчили середні професійно-технічні училища, видається диплом про присвоєння кваліфікації з професії і здобуття середньої освіти, а тим, хто особливо відзначився, - диплом з відзнакою.
Відповідно до Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про народну освіту виробничі розряди, класи, категорії, присвоєні особам, які закінчили професійно-технічні навчальні заклади, є обов`язковими для всіх підприємств, установ та організацій СРСР.
Особам, які пройшли навчання з нової професії або підвищили кваліфікацію безпосередньо на виробництві і успішно склали кваліфікаційний екзамен, видається свідоцтво єдиної форми про здобуту спеціальність і присвоєний розряд, клас, категорію.
Відповідно до пункту 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року, № 637 /надалі - Порядок № 637/, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
З огляду на положення наведених норм до страхового стажу зараховуються періоди навчання за денною формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, які підтверджені дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За матеріалами справи на підтвердження навчання на курсах водіїв позивачем надано копію свідоцтва Чернігівського обласного автоучбового комбінату Міністерства автомобільного транспорту УССР № 007692 від 28 грудня 1977 року, виданого ОСОБА_1 , про те, що він з 01 серпня 1977 року по 27 грудня 1977 року навчався за програмою водія транспортного засобу категорії ВС та йому видано посвідчення серії НОМЕР_4 .
З огляду на те, що свідоцтво Чернігівського обласного автоучбового комбінату Міністерства автомобільного транспорту УССР № 007692 від 28 грудня 1977 року не містить записів про денну форму (підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві), здобуту позивачем спеціальність, присвоєння розряду, класу або категорії, відповідачами правомірно не зараховано до страхового стажу період навчання позивача в Чернігівському обласному автоучбовому комбінаті Міністерства автомобільного транспорту з 01 серпня 1977 року по 27 грудня 1977 року та відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку зі зміною страхового стажу рішенням № 164750002923 від 27 березня 2023 року.
Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування періоду проходження позивачем курсів водія до страхового стажу та відмову в задоволенні позовних вимог у відповідній частині є обґрунтованим.
Отже колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
Суд першої інстанції надав оцінку всім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та надав оцінку всім аргументам сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
В аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи позивача, оскільки судом досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.06.2023 по справі № 440/5993/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    О.В. Присяжнюк