ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

20 грудня 2023 року                          місто Чернівці справа №715/2691/23
провадження №22-ц/822/1009/23
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Височанської Н.К.,
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.
секретар Собчук І.Ю.
учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 ,
відповідач Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2023 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, головуючий в суді першої інстанції суддя Григорчак Ю.П.,-

В С Т А Н О В И В:
Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. 
Посилалася на те, що 14 жовтня 2022 року, приблизно о 20 год. 15 хв., водій ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби по вулиці Головній в с. Черепківці Чернівецького району Чернівецької області. 
Наближаючись до електроопори № 132/Л-2, водій ОСОБА_2 проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити перешкоду для руху у вигляді велосипедиста ОСОБА_3 , який керуючи велосипедом «Urban Nuzzi», рухався попереду в попутному напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості до швидкості руху велосипедиста, та допустив наїзд на останнього. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спричинено смерть, яка настала від зламу 2-го шийного хребця з розривом спинного мозку на даному рівні. 
Крім цього, ОСОБА_2 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, переслідуючи мету уникнення відповідальності за її скоєння, зник з місця події, залишивши ОСОБА_3 обабіч дороги в небезпечному для життя та безпорадному стані, який був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану.
Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02 червня 2023 року у справі №715/738/23 судове провадження з розгляду кримінального провадження №62022240050000176 від 14 жовтня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України, зупинено на час військової служби обвинуваченого на період мобілізації.
Внаслідок загибелі ОСОБА_3 , їй, яка є матір`ю загиблого ОСОБА_3 , завдано моральну та матеріальну шкоду. 
В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТзДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу №AT 2827101, 31 січня 2023 року вона звернулася до ТзДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду і заявами про виплату відшкодування моральної шкоди в розмірі 80 400,00 грн. та відшкодування понесених витрат на поховання в розмірі 23 000,00 грн. 
Листом №12/617 від 09 лютого 2023 року ТзДВ СК «Альфа-Гарант» просило надати інформацію про дітей загиблого ОСОБА_3 , його батьків, а також інформацію про перебування ОСОБА_3 на момент смерті у шлюбі. 
Крім цього, ТзДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило про те, що строк прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання судовим рішенням у справі про дорожньо-транспортну пригоду законної сили. 
Листом №38968 від 03 травня 2023 року на адресу ТзДВ СК «Альфа-Гарант» було надіслано копію обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №62022240050000176 від 14 жовтня 2022 року щодо обвинувачення ОСОБА_2 , лист Залізничного ВДРАЦС у м.Львові №122/32.30-26 від 24 лютого 2023 року з інформацією про те, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, не виявлено актового запису про шлюб ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_3 , не виявлено актових записів про дітей, народжених у ОСОБА_3 .
Однак, ТзДВ СК «Альфа-Гарант» не здійснило виплату відшкодування.
Просила стягнути з ТзДВ СК «Альфа - Гарант» на її користь відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою в розмірі 80400 грн; відшкодування пов`язане з понесеними витратами на поховання в розмірі 23000 грн; витрати на правничу допомогу та судові витрати в розмір 27000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 - задоволено.
Стягнуто з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 80 400 (вісімдесят тисяч чотириста) гривень 00 копійок та витрати на поховання в розмірі 23 000 (двадцять три тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнуто з ТзДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Повний текст рішення складено 21 листопада 2023 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТзДВ СК «Альфа-Гарант» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Посилалося на те, що товариство своїм листом вих.№12/617 від 09 лютого 2023 року повідомило позивача про те, що строк прийняття рішення стосовно виплати страхового відшкодування по даному страховому випадку припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання судовим рішенням по обвинуваченню ОСОБА_2 законної сили.
Прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування на пряму залежить та неможливе до набуття вироком суду у кримінальному провадження законної сили.
Станом на сьогодні, провадження з розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 Кримінального кодексу України, зупинено на час військової служби обвинуваченого на період мобілізації.
Вважають, що ними правомірно призупинено строк для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування до набрання законної сили вироком суду відносно водія транспортного засобу LAND ROVER FREELANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 . ОСОБА_2 , а тому, у Позивача були відсутні підстави для звернення з позовною заявою до суду та такий позов є передчасним.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Коневалик А.В. вказав, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Вважає, що відповідачем повністю проігноровано п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку.
Вважає, що відсутність доказів притягнення винної особи до кримінальної відповідальності або закриття кримінального провадження відносно неї, не означає відсутність її вини для цивільно-правової відповідальності, не може свідчити про відсутність страхового випадку та про відсутність підстав для відшкодування відповідачем завданої позивачці шкоди в межах суми страхового відшкодування.
Факт страхового випадку зафіксовано правоохоронними органами.
Просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що 14 жовтня 2022 року, приблизно о 20 год. 15 хв., водій ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби по вулиці Головній в с. Черепківці Чернівецького району Чернівецької області. Наближаючись до електроопори № 132/Л-2, водій ОСОБА_2 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити перешкоду для руху у вигляді велосипедиста ОСОБА_3 , який керуючи велосипедом «Urban Nuzzi», рухався попереду в попутному напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості до швидкості руху велосипедиста, та допустив наїзд на останнього (а.с.9-11).
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, велосипедисту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спричинено смерть, яка настала від зламу 2-го шийного хребця з розривом спинного мозку на даному рівні. Крім цього, ОСОБА_2 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, переслідуючи мету уникнення відповідальності за її скоєння, зник з місця події, залишивши ОСОБА_3 обабіч дороги в небезпечному для життя та безпорадному стані, який був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану (а.с.9-11, 17, 18).
Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 02 червня 2023 року у справі №715/738/23, судове провадження з розгляду кримінального провадження №62022240050000176 від 14 жовтня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, зупинено на час військової служби обвинуваченого на період мобілізації (а.с.12).
Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу № AT 2827101 (а.с.13).
Внаслідок загибелі ОСОБА_3 , позивачці ОСОБА_1 , яка є матір`ю загиблого ОСОБА_3 (а.с.19), завдано моральну та матеріальну шкоду.
31 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду і заявами про виплату відшкодування моральної шкоди в розмірі 80 400,00 грн. та відшкодування понесених витрат на поховання в розмірі 23 000,00 грн. (а.с.14, 15, 16).
Листом №12/617 від 09 лютого 2023 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» просило надати інформацію про дітей загиблого ОСОБА_3 , його батьків, а також інформацію про перебування ОСОБА_3 на момент смерті у шлюбі. Крім цього, ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило про те, що строк прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання судовим рішенням у справі про дорожньо-транспортну пригоду законної сили (а.с.23).
Листом №38968 від 03 травня 2023 року на адресу ТДВ СК «Альфа-Гарант» було надіслано копію обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №62022240050000176 від 14 жовтня 2022 року щодо обвинувачення ОСОБА_2 , а також лист Залізничного ВДРАЦС у м.Львові №122/32.30-26 від 24 лютого 2023 року з інформацією про те, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, не виявлено актового запису про шлюб ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_3 та не виявлено актових записів про дітей, народжених у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.24-28).

Доводи та мотиви апеляційного суду та застосовані норми права 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що не завершення розгляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України, не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди 
Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю в ДТП сина позивачки, в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.
Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі №447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).
Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.
У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), на яку, зокрема посилається заявник у  касаційній скарзі, та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).
Врахувавши наведені обставини справи та норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» повинно нести відповідальність за моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, яким керував ОСОБА_2 .
Щодо тверджень апелянта про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з відсутністю судового рішення у кримінальному провадженні по факту ДТП є такими, що ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та зроблені з порушенням норм процесуального права.
Крім цього, слід вказати, що в межах розгляду даної цивільної справи встановлено, що згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №62022240050000176 від 14 жовтня 2022 року щодо обвинувачення ОСОБА_2 , 14 жовтня 2022 року, приблизно о 20 год. 15 хв., водій ОСОБА_2 не маючи посвідчення водія категорії «В», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Land Rover Freelander», державний номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до електроопори №132/Л-2, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити перешкоду для руху у вигляді велосипедиста ОСОБА_3 , який керуючи велосипедом «Urban Nuzzi», рухався попереду в попутному напрямку, не вжив заходів для зменшення швидкості до швидкості руху велосипедиста, та допустив наїзд на останнього. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедисту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спричинено смерть, яка настала від зламу 2-го шийного хребця з розривом спинного мозку на даному рівні. 
Крім цього, ОСОБА_2 після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, переслідуючи мету уникнення відповідальності за її скоєння, зник з місця події, залишивши ОСОБА_3 обабіч дороги в небезпечному для життя та безпорадному стані, який був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану.
Таким чином, обвинувальним актом встановлено, що ОСОБА_2 своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху, а саме порушив та не виконав вимоги пунктів 12.3, 1.5, 2.1 (а), 2.3 (б, д), 2.9 (а), 2.10 (а, г, д) Правил дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілого, завідома залишив без допомоги особу, яка перебуває в небезпечному для життя стані та вчинив кримінальні правопорушення передбачені статтями 286-1 ч.3, 135 ч.1 КК України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_2 встановлена та підтверджується матеріалами справи.
Разом із цим, відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення його від відповідальності у зв`язку із тим, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, виникла внаслідок обставин непереборної сили чи умислу самого потерпілого.

Щодо позовних вимог про відшкодування шкоди на поховання
Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника (абзац 1 частини першої статті 1201 ЦК України).
Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
З урахуванням вимог зазначеної норми та встановлених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування їй витрат на придбання ритуальних товарів на поховання сина на загальну суму 23 000 грн., що підтверджується накладною та товарним чеком від 17 жовтня 2022 року (а.с.21, 22).
З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо необґрунтованості стягнутих витрат на правову допомогу, а тому в цій частині рішення суду не переглядається.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.
Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції представляв адвокат Коневалик А.В. на підставі Ордеру серії ВС №1246915 від 07 грудня 2023 року, виданого на підставі Договору про надання правової допомоги №Ж130/Д170762 від 25 січня 2023 року (а.с.139).
12 грудня 2023 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Коневалик А.В. на апеляційну скаргу, в якому просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в сумі 9000 грн. (а.с.131-137). 
Копія відповідного відзиву з додатками надіслана Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», що підтверджується повідомленням та фото з екрану про відправку листа на електронну пошту (а.с.140).
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, які були понесені у зв`язку з переглядом вказаної справи в суді апеляційної інстанції, адвокатом надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на суму 9000 грн. (а.с.138).
Відповідно до п.4.1 договору про надання правової допомоги №Ж130/Д170762 від 25 січня 2023 року укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Центр захисту при ДТП Автопоміч», об`єм та вартість послуг Адвокатського об`єднання та порядок їх сплати передбачено в додатку до цього договору (а.с.31).
Згідно Додатку №2 від 18 серпня 2023 року до договору про надання правової допомоги №Ж130/Д170762, плата за надані послуги становить 3000 гривні за одну годину роботи (а.с.32).
Згідно детального опису робіт (наданих послуг) від 07 грудня 2023 року, у зв`язку із переглядом справи в апеляційній інстанції адвокатом надано правничу допомогу у вигляді: підготовка, написання відзиву на апеляційну скаргу, кількість затраченого часу якої дорівнює 3 години, що становить 9000 грн. (а.с.138).
Враховуючи вищевикладене, оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено повністю, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для відшкодування ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу наданих в суді апеляційної інстанції.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
У даній справі Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» не скористалося своїм процесуальним правом, звернутись до суду із клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача .
З огляду на викладене, заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Коневалик А.В. про стягнення судових витрат слід задовольнити та стягнути Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 - 9000 грн. понесених судових витрат на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2023 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» - залишити без задоволення.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2023 року - залишити без змін.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий                                                Н.К. Височанська
Судді: І.Н. Лисак
І.Б. Перепелюк