ПОСТАНОВА                                                            
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                                   
 
07 грудня 2023 року
м. Київ
 
справа № 351/272/22
провадження № 61-11159св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І. 
суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - Снятинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ),
розглянув  у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Снятинського районного суду  Івано-Франківської області від 11 жовтня 2022 року у складі судді Собка В. М. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 червня 2023 року у складі колегії суддів: Пнівчук О. В., Бойчука І. В., Томин О. О.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Снятинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ), про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину.
Позовні вимоги мотивовані тим, що в період з 25 липня 2017 року по 17 січня 2021 року вони із ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
Від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . У зв`язку із тим, що із батьком дитини шлюб зареєстрований не був, у свідоцтві та в актовому записі про народження доньки зроблений запис про батька дитини за вказівкою ОСОБА_1 , запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України, а тому доньку зареєстровано за її прізвищем « ОСОБА_4 », а по-батькові зазначено « ОСОБА_5 ».
Після народження дитини сторони постійно спілкувалися та періодично проживали разом. ОСОБА_2 після народження дитини спілкувався з донькою, проводив з нею час, цікавився її життям, брав участь у вихованні, надавав матеріальну допомогу.
ОСОБА_1 не працює, здійснює догляд за донькою. Дитина потребує постійного догляду та матеріального забезпечення. Відповідач не допомагає належним чином у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. 
ОСОБА_2 має постійний заробіток, хоча офіційно не оформлений. Займається пасажирськими перевезеннями, здає в оренду житлові кімнати в с. Кути Косівського району Івано-Франківської області, займається катаннями на мотопараплані. Іншим особам аліменти не сплачує.
Позивач просила:
визнати ОСОБА_2 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 
виключити з актового запису про народження ОСОБА_3 відомості про ОСОБА_6 як батька дитини;
внести відомості до актового запису про народження ОСОБА_3 , зазначивши ОСОБА_2 батьком дитини;
стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову.
Короткий зміст судових рішень суду першої  інстанції
Заочним рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2022 року, з урахуванням ухвали Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 28 грудня 2022 року про виправлення описки, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- Снятинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ), про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, задоволено.
Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Виключено з актового запису про народження ОСОБА_3 відомості про батька ОСОБА_6 .
Внесено до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,  відомості про батька дитини, зазначивши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України,  батьком ОСОБА_3 . 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову 14 лютого 2022 року.
Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:
на момент народження ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому відомості про батька зазначені у відповідності до статті 135 СК України за вказівкою матері;
із фотодокументів, долучених до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_2 піклувався про ОСОБА_1 , коли вона була вагітною, спілкувався із її дітьми від першого шлюбу, а після народження ОСОБА_3 піклувався про дитину та проводив із нею час;
дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, суд зробив висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 та внесення відповідних зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 слід задовольнити;
судом встановлено, що згідно з довідками про склад сім`ї № 68 та № 69 неповнолітня ОСОБА_3 проживає із матір`ю ОСОБА_1 , при цьому відповідно до довідки № 48 про потребу дитини (дитини з інвалідністю) у домашньому догляді ОСОБА_3 потребує домашнього догляду як дитина з інвалідністю, згідно з виписками із медичних карток стаціонарного хворого та довідки Снятинського центру ПМСД від 18 лютого 2022 року ОСОБА_3 хворіє та потребує додаткових витрат на лікування;
з урахуванням того, що обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття покладений на обох батьків, та обставини справи, суд вважав, що із відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі, у розмірі 4 000,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позову, а саме, з 14 лютого 2022 року.
Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 11 жовтня 2022 року у справі № 351/272/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Снятинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ), про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину залишено без задоволення.
При відмові у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції вважав, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання шляхом надсилання судових повісток на адресу реєстрації його місця проживання та розміщенням оголошення про виклик на сайті суду, наведені відповідачем доводи не підтверджуються доказами, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, а тому не спростовують висновків суду та відповідно до процесуального закону не зумовлюють необхідності скасування заочного рішення.
Короткий зміст постанови суду апеляційної  інстанції
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а заочне рішення Снятинського районного суду від 11 жовтня 2022 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:
відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом та самостійно не замовив проведення експертизи, також не просив суд призначити судово-генетичну експертизу з метою спростування факту свого батьківства, не надав суду будь-яких доказів на спростування обставин, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, натомість обмежився категоричним запереченням щодо визнання свого батьківства.  Поведінка відповідача свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини, спростувати доводи позивача про його батьківство. Суди забезпечили учасникам справи можливість реалізувати свої права у відкритому змагальному процесі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що факт кровного споріднення ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 не підтверджений;
суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про встановлення факту спільного проживання сторін у період 2017 - 2021 роках, при цьому відповідач не довів жодними доказами факту народження дитини від іншої особи, крім того, з фотодокументів, долучених до матеріалів справи, видно, що після народження ОСОБА_3 відповідач піклувався про дитину та проводив із нею час;
суд першої інстанції з урахуванням положень статей 180-182 СК України, обґрунтовано ухвалив рішення про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітню дочку у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Апеляційна скарга ОСОБА_2 будь-яких заперечень щодо визначеного судом розміру аліментів на утримання дитини не містить.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У липні 2023 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 червня 2023 року, закривши провадження у справі в порядку пункту 5 частини першої статті 409 ЦПК України.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, в змісті тексту оскаржуваного судового рішення не наведено мотивованого обґрунтування;
відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, проте такої процедури не відбулося в суді  першої інстанції;
навіть при прийнятті судового рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, відповідний ВДВС доводить таку суму - до неменше 50 % від суми мінімального прожиткового мінімуму на утримання дітей відповідного віку. В даному конкретному випадку позов був пред`явлений на стягнення аліментів в сумі 4 000,00 грн і суд як першої, так і апеляційної інстанції міг би такою ідеальною сумою вважати 1 136,00 грн.
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору відмовлено; касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 червня 2023 року залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків.
Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2023 року відкрити касаційне провадження у справі № 351/272/22, витребувано справу з суду першої інстанції.
У вересні 2023 року справа №  351/272/22 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2023 року справа № 351/272/22 призначена до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 22 серпня 2022 року вказано, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною першою статті 411 ЦПК України).
Фактичні обставини
Суди встановили, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 137 від 28 вересня 2018 року, її батьками зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 СК України № 00034869489 від 03 лютого 2022 року, відомості про батька ОСОБА_3 у актовому записі № 137 від 28 вересня 2018 року про її народження записані зі слів матері ОСОБА_1 .
Згідно із довідками виконавчого комітету Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 31 січня 2022 року № 68 та № 69 неповнолітня ОСОБА_3 проживає із матір`ю ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки № 48 про потребу дитини (дитини з інвалідністю) у домашньому догляді ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , потребує домашнього догляду як дитина з інвалідністю.
Згідно із виписками із медичних карток стаціонарного хворого та довідки Снятинського центру ПМСД від 18 лютого 2022 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , хворіє та потребує додаткових витрат на лікування.
Позиція Верховного Суду
Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.
Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц (провадження № 61-28728сво18),  постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19 (провадження № 61-7013св20)).
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства.
Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосерднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу (частина перш статті 18 СК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Відповідно до частини першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. 
Тлумаченні статті 128 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року  у справі                                     № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте, встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження ОСОБА_7 від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини у квартирі батьків позивача, визнання позивачем дитини своєю».
Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках(частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі, що переглядається:
предметом спору є визнання батьківства та стягнення аліментів на малолітню дитину;
при задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив зі змісту заяв свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не були допитані в судовому засіданні, та фотодокументів;
при залишенні без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд                  
         вважав, що відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом та самостійно не замовив проведення експертизи, також не просив суд призначити судово-генетичну експертизу з метою спростування факту свого батьківства, не надав суду будь-яких доказів на спростування обставин якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, натомість обмежився категоричним запереченням щодо визнання свого батьківства; 
погодився з висновками суду першої інстанції про встановлення факту спільного проживання сторін у період 2017 - 2021 роках, зазначив, що відповідач не довів жодними доказами факту народження дитини від іншої особи, крім того, з фотодокументів, долучених до матеріалів справи, видно, що після народження ОСОБА_3 відповідач піклувався про дитину та проводив із нею час;
при цьому суди не звернули уваги, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.  Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення (частини перша та друга статті 229 ЦПК України);
кожний свідок допитується окремо (частина перша статті 230 ЦПК України);
за змістом статті 233 ЦПК України письмові показання свідків оголошуються лише у разі, якщо вони зібрані за судовими дорученнями в порядку забезпечення доказів під час допиту їх за місцем проживання  у разі відкладення розгляду справи показання свідків, або показання, дані ними у судовому засіданні, в якому було ухвалено скасоване рішення, якщо участь цих свідків у новому судовому засіданні є неможливою. Учасники справи мають право висловити своє ставлення до цих показань і дати щодо них свої пояснення.
За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій зробили передчасний висновок про задоволення позовних вимог, а тому оскаржені судові рішення слід скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржені судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права, тому колегія суддіввважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Заочне рішення Снятинського районного суду  Івано-Франківської області від 11 жовтня 2022 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 26 червня 2023 року скасувати.
Справу № 351/272/22 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції заочне рішення Снятинського районного суду  Івано-Франківської області від 11 жовтня 2022 року та постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 26 червня 2023 рокувтрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                    В. І. Крат
Судді:                                                                            І. О. Дундар          
                                                                                     В. М. Коротун
                                                                                     Є. В. Краснощоков
                                                                                        М. М. Русинчук