УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2023 року 
місто Київ
справа № 463/6102/22
провадження № 61-16823ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яку подав представник - адвокат Бардин Михайло Богданович, на рішення Личаківського районного суду м. Львова                         від 12 квітня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2022 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи.
В обґрунтування позову зазначали, що 27 лютого 2022 року близько 19:48 год на вул. Мечнікова, 10 у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) (наїзд на пішохода) за участю автомобіля марки «BMW528і», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 і пішохода ОСОБА_6 , який отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. 
Постановою від 28 квітня 2022 року слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого відділу Львівського районного управління поліції № 1 Головного управління поліції у Львівській області капітана поліції Фургало Р. Р. (далі - ВРЗ СТ СВ ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області), кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022141360000305            від 27 лютого 2022 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. 
За змістом висновку судово-медичної експертизи від 01 квітня 2022 року                            № 37/2022 причиною смерті ОСОБА_6 є тупа закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу у м`які тканини голови справа, лінійного перелому луски правої скроневої кістки з переходом на тім`яну кістку справа та на середню черпну ямку справа, крововиливу під тверду та м`які мозкові оболонки та                          у речовину головного мозку, що призвело до набряку набухання та компресій головного мозку, з подальшим розвитком поліоранної недостатності. 
Вважали, що смерть ОСОБА_6 настала після ДТП та була прямим причинним наслідком цієї пригоди, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 28 квітня 2022 року, довідкою про причину смерті ОСОБА_6 від 03 березня 2022 року та свідоцтвом про смерть від 10 березня 2022 року. 
Внаслідок смерті ОСОБА_6 матері загиблого та його дітям завдано моральної шкоди, яка полягає в пережитих моральних стражданнях у зв`язку з втратою близької особи. 
Враховуючи викладене, просили суд стягнути різницю між оціненою моральною шкодою на кожного позивача у розмірі 324 000,00 грн та страховою виплатою                    у розмірі 78 000,00 грн. 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року, позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що моральна шкода позивачам завдана смертю їх сина та батька відповідно, що завдало та буде завдавати протягом усього життя останнім душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті дітей, неможливо.
23 листопада 2023 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката       Бардина М. Б. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 квітня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди в оскаржуваних  висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц, Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 645/3777/18, від 17 червня 2020 року                    у справі № 439/1213/18.
Право, застосоване судом
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
За змістом положень частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову                у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень чи їх невідповідності висновкам, викладених у наведених постановах Верховного Суду, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі. 
Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.
Встановлені судами обставини
ОСОБА_2 була матір`ю ОСОБА_6 і при укладенні шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 27 травня 2022 року № 00035668480.
Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ,                        ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 06 березня 2018 року серії   НОМЕР_2 та від 14 березня 2019 року серії НОМЕР_3 .
27 лютого 2022 року близько 19:48 год. на вул. Мечнікова, 10 у м. Львові відбулася ДТП (наїзд на пішохода) за участю автомобіля марки «BMW528і», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 і пішохода ОСОБА_6 , який отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.
Постановою слідчого ВРЗ СТ СВ ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області Фургало Р. Р. кримінальне провадження № 12022141360000305 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України. За змісту постанови в ході досудового розслідування встановлено, що в діях водія ОСОБА_1 відсутні порушення Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), які        б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням цієї ДТП та її наслідками у вигляді смерті ОСОБА_6 .
Згідно висновку судово-медичної експертизи від 01 квітня 2022 року № 37/2022, причиною смерті ОСОБА_6 є тупа закрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливу у м`які тканини голови справа, лінійного перелому луски правої скроневої кістки з переходом на тім`яну кістку справа та на середню черпну ямку справа, крововиливу під тверду та м`які мозкові оболонки та у речовину головного мозку, що призвело до набряку набухання та компресій головного мозку,                              з подальшим розвитком поліоранної недостатності. При судово-токсилогічному дослідженні крові з трупа ОСОБА_6 виявлено еталон в кількості в крові                    2,2 % (проміле).
За змістом висновку судової автотехнічної експертизи від 21 березня 2022 року               № СЕ-19/114-22/3226-ІТ на момент огляду робоча гальмівна система досліджуваного автомобіля марки «BMW528і», державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходилася в працездатному стані та може виконувати функції передбачені конструкцією. На момент огляду система рульового управління досліджуваного автомобіля марки «BMW528і», державний номерний знак НОМЕР_1 , знаходилася в працездатному стані та могла виконувати функції передбачені конструкцією.
У відповідності до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи                        від 22 березня 2022 року № СЕ-19/114-22/3227-IT наїзд автомобіля марки «BMW528і», державний номерний знак НОМЕР_1 , на пішохода відбувся у місці, що передує плямі РБК розмірами 1,6x0,7 м відносно напрямку руху до вул. Пекарської. Автомобіль марки «BMW528і», державний номерний знак НОМЕР_1 , первинно контактував своєю передньою правою частиною з групою відносно твердих предметів (може бути тіло пішохода) та відносне пересування предметів (предмету) проходило в напрямку спереду до заду по відношенню до його поздовжньої осі.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи від 28 квітня 2022 року                               № СЕ-19/114-22/3850-ІТ водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості                   уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 .
Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» згідно з полісом № ЕР/206474744, що підтверджується копією страхового полісу.
ТДВ «СК «Мотор-Гарант» виплачено потерпілим 78 000,00 грн страхового відшкодування внаслідок смерті фізичної особи, тобто по 26 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди на кожному з позивачів. 
Нормативно-правове обґрунтування
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України).
Зобов`язання із завдання шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди,                          б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.
За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).
Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
За змістом частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Висновки Верховного Суду
Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, позивачі посилалися на те, що відповідальність відповідача настає як власника джерела підвищеної небезпеки, а тому саме він повинен відшкодувати завдану моральну шкоду навіть за відсутності вини у вчиненні ДТП.
Суди, частково задовольняючи позов, дійшли висновку, що загибель                          ОСОБА_6 настала внаслідок травм, отриманих через наїзд на нього транспортного засобу, керованого  відповідачем.  
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто навіть за відсутності вини володільця джерела підвищеної небезпеки. 
Обов`язок доведення відсутності підстав для покладення відповідальності на власника чи володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, завдану діяльністю такого джерела, покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц.
Судами встановлено, що ТДВ «СК «Мотор-Гарант» виплачено потерпілим                   78 000,00 грн страхового відшкодування внаслідок смерті фізичної особи, тобто 26 000,00 грн кожному позивачу. 
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). 
За змістом пункту 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, завданою життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Пунктом 27.2 статті Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що виплата  страховиком відшкодування моральної шкоди у межах сум, визначених законом, не завжди забезпечує повне відшкодування такої шкоди. Члени сім`ї загиблого внаслідок ДТП, які отримали відповідне страхове відшкодування, не позбавлені права звернутись з позовом до власника чи володільця джерела підвищеної небезпеки з вимогами про відшкодування моральної шкоди. 
У цій справі відсутність вини відповідача як володільця джерела підвищеної небезпеки у ДТП не звільняє його від відповідальності за відшкодування шкоди, завданої дією цього джерела, оскільки не встановлено підстав (відповідачем не доведено), що ДТП сталась внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. 
Судами попередніх інстанцій не встановлено обставин, які в силу закону звільняють володільця джерела підвищеної небезпеки від відповідальності за шкоду, заподіяну при експлуатації цього джерела. 
Правозастосовча практика у цій категорії справ є усталеною, так Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Водночас, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. 
Суди попередніх інстанцій встановили, що смерть ОСОБА_6 настала                         від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем марки «BMW528і», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 .
За таких обставин, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суди правильно врахували характер та обсяг страждань позивачів з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у їх життєвих обставинах. Водночас, суди виходили із засад розумності, пропорційності та справедливості.
Висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, та не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.
Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.
Щодо доводів касаційної скарги 
Посилання у касаційній скарзі на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду                 від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності; у постанові Верховного Суду Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 645/3777/18 про те, що сам факт ДТП не є беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди; у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 439/1213/18 про те, що чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо), є необґрунтованими, оскільки висновки судів                      у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, узгоджуються з викладеними у наведених заявником постановах Верховного Суду загальними підходами при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, з наведенням відповідних мотивів застосування принципів розумності і справедливості.
Інші наведені в касаційній скарзі аргументи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, а доводи щодо розміру відшкодування моральної шкоди зводяться до переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, суди під час вирішення справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Оскільки правильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження із підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. 
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яку подав представник - адвокат Бардин Михайло Богданович, на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 квітня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи відмовити. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                              О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний