ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6955/23 Справа № 201/7848/21 	  	Головуючий у першій інстанції:  Федоріщев С.С. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Єлізаренко І.А., Свистунової О.В., 
за участю секретаря                 Сахарова Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 , Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1  до Держави Україна в особі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Департаменту патрульної поліції,  ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої службовою особою органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень,– 

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 22 березня 2021 року інспектор Управління патрульної поліції (далі – УПП) в Дніпропетровській області ДПП лейтенант поліції Корнійчук Є. О. склав стосовно неї протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №131274, за яким вона, нібито, 13 лютого 2021 року о 17 год. 51 хв., керуючи в м. Дніпро в районі перехрестя вул. Київська та вул. Ташкентська автомобілем «Peugeot 5008», державний номерний знак НОМЕР_1 , порушила вимоги пункту 12.3. Правил дорожнього руху і здійснила зіткнення із автомобілем «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , за що передбачена відповідальність за статтею 124 КУпАП. Під час складання зазначеного протоколу позивачка надала пояснення про те, що Правил дорожнього руху не порушувала та зі змістом зазначеного протоколу не згодна. Постановою від 18 травня 2021 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська (залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року) справу про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності закрив за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. У зв`язку з незаконним притягненням її до адміністративної відповідальності через складання протоколу вона має право на захист її порушених прав, шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями. На думку позивачки, склад цивільного правопорушення, вчиненого проти неї службовою особою органу державної влади при здійсненні своїх офіційних повноважень, включає: протиправне рішення інспектора УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенанта поліції Корнійчука Р. О. щодо притягнення її (за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення) до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП у зв`язку зі складанням стосовно неї 22 березня 2021 року протоколу про адміністративне правопорушення; протиправну дію інспектора щодо опитування позивачки 22 березня 2021 року, за яким її протиправно було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП із порушенням конвенційного права на справедливий суд (права на захист) та конвенційного права на заборону катування; матеріальну шкоду, завдану внаслідок зазначених протиправних діянь інспектора, вчинених ним 22 березня 2021 року, у зв`язку із протиправним притягненням позивачки до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП; моральну шкоду, завдану позивачці внаслідок зазначених протиправних діянь; причинний зв`язок між протиправними діяннями інспектора УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенанта поліції Корнійчука П. О. та завданою майновою і моральною шкодою – саме у зв`язку із протиправним притягненням позивачки до адміністративної відповідальності. Зазначила, що вимушено приймала особисту участь у п`яти судових засіданнях в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська та в Дніпровському апеляційному суді з метою доведення відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, отримувала професійну правову допомогу, несла додаткові неминучі витрати у зв`язку із необхідністю збору доказів її невинуватості та сплати комісійних платежів банку, неодноразово відривалася від своїх звичайних занять, тривалий час відчувала душевні страждання та негативну емоційну пригніченість через протиправне притягнення до адміністративної відповідальності та порушення її конвенційних прав, у зв`язку із незаконними діяннями службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень. Послалася на те, що витратила 189267,95 грн на висновок експертного дослідження і гонорар адвоката. Вважає, що моральна шкода полягає у тривалих глибоких душевних стражданнях, погіршенні самопочуття, фрустрації та у приниженні честі та гідності, яких позивач зазнала у зв`язку із протиправним притягненням її до адміністративної відповідальності. На думку позивачки, грошове відшкодування у 600000,00 грн буде адекватним відшкодуванням моральної шкоди. З метою примусити діяти позивачку всупереч її волі та протиправно спонукати до визнання вини у ДТП, лейтенант поліції ОСОБА_5 навмисно піддав позивачку незаконному інтенсивному психологічному тиску та поводженню, що принизило її гідність, викликало у неї відчуття страху, тривоги та неповноцінності. Демонстративне ставлення до неї як особи, що, начебто, скоїла ДТП та намагається уникнути відповідальності, призвело до її приниження, залякування, зменшення здатності до морального супротиву та завдало таких негативних емоційних переживань та тривалого руйнівного стресу, що обумовило необхідність виклику до підрозділу поліції швидкої допомоги для надання невідкладної медичної допомоги. Під час збору доказів інспектор поліції відмовився приймати від неї докази щодо дійсних обставин ДТП для долучення до адміністративних матеріалів, які виправдовували позивачку, що є порушенням конвенційного права на справедливий суд (права на захист), вчинене цією службовою особою органу державної влади при здійсненні нею своїх офіційних повноважень. Також інспектор поліції відмовився викладати у її письмових поясненнях обставини ДТП в її версії, що обумовило необхідність власноручного викладання письмових пояснень щодо обставин ДТП, що є також свідченням порушення конвенційного права на справедливий суд (права на захист). Тому  ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з Держави Україна (шляхом списання через Державну казначейську службу України з єдиного казначейського рахунку коштів Державного бюджету України) 189267,95 грн у відшкодування матеріальної шкоди, завданої службовою особою органу державної влади при здійсненні нею своїх офіційних повноважень у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП (через складання 22 березня 2021 року інспектором УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенантом поліції Корнійчуком Є.О. протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №131274), яка складається із витрат на оплату висновку експертного дослідження у розмірі 675,36 грн, витрат на оплату комісії банку за здійснення платежу від 08.04.2021 року в розмірі 15,00 грн, витрат, які позивачка має понести на оплату сукупного гонорару адвокату Негольшову С.М. за надану професійну правничу допомогу за умовами угоди від 07.04.2021 року в розмірі 188577,59 грн.; стягнути з держави Україна (шляхом списання через Державну казначейську службу України з (Єдиного казначейського рахунку коштів Державного бюджету України) 600000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, яка складається із завданої моральної шкоди внаслідок душевних страждань та емоційної пригніченості, завданих у зв`язку із незаконним притягненням позивачки до адміністративної відповідальності та 300000,00 грн. моральної шкоди внаслідок приниження честі та гідності, у зв`язку з порушенням державою Україна конвенційного права позивачки на справедливий суд, на заборону катування, вчиненими під час проведення 22.03.2021 опитування її як особи, що притягалася до адміністративної відповідальності. 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 31 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено (а.с. 195-205 т.1, 52-58 т.2). 
Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 31 січня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 147-153 т.2). 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року, з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2023 року про виправлення описки, позов задоволено частково. Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 675,36 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. Стягнено з Державного бюджету України на користь позивачки 20100,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 99-122, 123 т.3). 
Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2023 року стягнено з Державного бюджету України на користь позивачки 10000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу (а.с. 128-131 т.3). 
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині залишених без задоволення позовних вимог та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с. 172-182 т.3). 
Із зазначеним вище рішенням також не погодилось Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 198-210 т.3). 
Департамент патрульної поліції у свої апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволених позовних вимог (а.с. 222-224 т.3). 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 22 березня 2021 року інспектором УПП в Дніпропетровській області ДПП лейтенантом поліції Корнійчуком Є.О. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №131274 стосовно ОСОБА_1 , відповідно до якого 13 лютого 2021 року о 17:51 годин водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Peugeot 5008», державний номерний знак НОМЕР_3 , в районі перехрестя вул. Київська та вул. Ташкентська у м. Дніпрі, своєчасно не вжила заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки і безпечного об`їзду перешкоди, яку могла об`єктивно виявити, через що скоїла зіткнення з автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався попереду (а.с. 12 т.1). 
Під час складання зазначеного протоколу позивачем були надані пояснення, що правил дорожнього руху вона не порушувала та зі змістом зазначеного протоколу не згодна.
20.04.2021 року за заявою адвоката Негольшова С.М., який надавав правову допомогу позивачці у справі про адміністративне правопорушення, експертом Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Шевченко С.Ф. було складено Висновок експертного дослідження №ЕД-19/104-21/11638-ІТ, відповідно до якого дії водія автомобіля «Шкода Октавія А7» ОСОБА_4 в даній дорожній обстановці з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.10.1. Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв`язку з даною пригодою, а в діях водія автомобіля «Пежо-5008» ОСОБА_1 в даній дорожній обстановці, при заданих обставинах пригоди, з технічної точки зору, не вбачається невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, які б знаходилися в причинному зв`язку з даною пригодою (а.с. 81-85 матеріалів справи про адміністративне правопорушення №205/2848/21).
За проведення зазначеного експертного дослідження позивачка ОСОБА_1 сплатила 675,36 грн. та оплатила комісію ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 15,0 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с.20 т.1 ). 
Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року №205/2848/21, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 червня 2021 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 14-15, 16-19 т.1). 
Постанова Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2021 року набрала законної сили 22 червня 2021 року. 
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. 
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №640/16169/17, від 26 січня 2022 року в справі №953/6561/20. 
Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.
Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону).
Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-2203цс15 вказано, що «відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування».
Крім того, відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.
Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року по справі №554/5980/18.
Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» №2710-IX установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6700 гривень. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що ОСОБА_1  притягувалась до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування шкоди здійснюється незалежно від вини; враховуючи перебування позивачки під судом у період з 22.03.2021 (складання відносно неї  протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №131274) по 22.06.2021 (набрання законної сили постановою суду щодо закриття провадження у справі №205/2848/21 про адміністративне правопорушення), - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивачки відшкодування моральної шкоди з розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 6700,00 грн, встановленої законом на момент розгляду справи, та перебування позивачки під судом три місяці (6700,00 грн. х 3) у загальному розмірі 20100,00 грн. 
Позивачкою не представлено доказів, а судом не встановлено підстав для стягнення на її користь моральної шкоди у більшому розмірі, ніж визначений законом мінімальний її розмір. 
У день складання зазначеного вище протоколу до приміщення УПП в Дніпропетровській області за адресою пл. Троїцька, 2-А було викликано медичну бригаду швидкої допомоги для ОСОБА_1 , після виклику якої позивачка не була госпіталізована, а залишилась на місці. При цьому, відповідно до Карти виїзду №1035 від 22.03.2021 року, у неї було діагностовано «Інші захворювання нервової системи. Соматофорні розлади вегетативної нервової системи», що підтверджується довідкою КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Дніпропетровської обласної ради» від 07.07.2021 року (а.с. 13 т.1). 
Тобто, із вказаної вище довідки вбачається погіршення загального стану позивачки, у зв`язку з наявністю у неї захворювань нервової системи; позивачка після надання допомоги залишилась на місці та відмовилась від госпіталізації. Доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я ОСОБА_1 та діями інспектора ОСОБА_3 під час складення протоколу про адміністративне правопорушення - не надано, судом не встановлено. 
Обґрунтування позовних вимог, що позивачці завдано моральну шкоду внаслідок психологічного тиску на неї, що принижувало її честь і гідність, погроз, упередженого ставлення з боку інспектора Корнійчука Є.О. - є недоведеним. Посилання не неприйняття останнім письмових доказів на спростування вини  ОСОБА_1 у ДТП, що мала місце 13.02.2021 року, також не знайшло свого підтвердження, відповідні докази суду не надані; більше того, позивачка не позбавлена можливості подання доказів (CD-R диску з відеоматеріалом) безпосередньо до УПП в Дніпропетровській області, або надіслання їх засобами поштового зв`язку. 
За положеннями пункту 3 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються)штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином. 
Таким чином, на користь позивачки з Державного бюджету України підлягає стягненню 675,36 грн. витрат за проведення експертного дослідження у справі про адміністративне правопорушення (а.с.20 т.1 ). 
Однак, неминучість витрат на оплату комісії банку у розмірі 15,0 грн. при сплаті вартості складення висновку експерта не доведено, адже ніяких доказів щодо неможливості сплатити за послуги експерта без комісії, суду не надано, тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Більше того, положеннями зазначеного вище Закону не передбачено відшкодування комісії банку. 
Щодо вимог позовної заяви про стягнення 188577,59 грн. (у тому числі: податок на доходи фізичних осіб - 23988,67 грн., єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - 29319,48 грн, військовий збір - 1999,06 грн.) на оплату гонорару адвоката у справі про адміністративне правопорушення №205/2848/21, колегія зазначає наступне. 
На підтвердження позовних вимог суду надано копію укладеної між ОСОБА_1 та адвокатом Негольшовим С.М. угоди про надання правничої допомоги від 07.04.2021 року, копію додаткової угоди від від 07.04.2021 року про погодження розміру гонорару адвоката – 4935,94 грн. за одну годину; копію акту наданих послуг за угодою про надання правової допомоги між ОСОБА_1 та адвокатом Негольшовим С.М. від 22.06.2021 року, за яким розмір сукупного гонорару адвоката Негольшова С.М. в зазначеній справі про адміністративне складає 188577,59 грн; а також копію додаткової угоди від 23.06.2021 року щодо проведення оплати гонорару адвокату після фактичного стягнення зазначеної суми з Держави Україна (а.с. 22-31 т.1). 
Відповідно до пункту 10 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», відповідно до п. 4 ст. 3 Закону громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції. 
Згідно із ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до ст. 903 ЦК України у випадку, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
За положеннями ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Частиною 3. ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
Отже, визначені Законом №266/94-ВР від 1 грудня 1994 року суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, які передбачені статтею 137 ЦПК України, а тому, в даному випадку потрібно виходити зі спеціальної норми закону, якою передбачено таке відшкодування. 
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23- рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 11 травня 2022 року у справі №201/4534/20 (провадження №61-7077св21). 
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази фактичної оплати позивачкою наданих їй послуг адвокатом Негольшовим С.М., у зв`язку зі складанням відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення. 
При цьому, згідно із п. 4 ст. 3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та пункту 10 Положення про застосування вказаного Закону, відшкодовуються лише сплачені суми, що пов`язані з наданням правової допомоги, в даному випадку у зв`язку з перебуванням позивача під слідством. 
Враховуючи вищезазначене, матеріали справи не містять жодного доказу, що ОСОБА_1 було здійснено фактичну оплату витрат на правову допомогу у зв”язку із провадженням про адміністративне правопорушення, а отже у суду відсутні правові підстави для стягнення на користь позивачки 188577,59 грн. витрат на оплату гонорару адвоката у справі №205/2848/21 про адміністративне правопорушення. 
Місцевий суд, відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у зв”язку із провадженням про адміністративне правопорушення, фактичні обставини належним чином не встановив, тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правового обгрунтування, з урахуванням наведених вище висновків апеляційного суду. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін. 
Обґрунтування апеляційних скарг Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та Департаменту патрульної поліції, що вони є неналежними відповідачами у даній справі, є безпідставним. 
Згідно підпункту 4 пункту 3 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228, яким визначено, що основними завданнями Мін`юсту є забезпечення самопредставництва Мін`юсту як органу державної влади, який у випадках, передбачених законом, бере участь у справах та діє у судах України від імені та в інтересах держави, зокрема через територіальні органи Мін`юсту; здійснення захисту інтересів України у Європейському суді з прав людини, під час урегулювання спорів і розгляду в закордонних юрисдикційних органах справ за участю іноземних суб`єктів та України. 
Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).
Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України. Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).
Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №5023/10655/11 (пункт 6.22), від 27 лютого 2019 року у справі №761/3884/18 (пункт 35), від 21 серпня 2019 року у справі №761/35803/16-ц (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі №688/2479/16-ц (пункти 25-28), від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20 (пункт 8.6)). 
Таким чином, Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) є належним співвідповідачем у даній справі. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 14 грудня 2022 року у даній цивільній справі №201/7848/21 (а.с. 147-153 т.2). 
Частиною п`ятою статті 411 ЦПК України встановлено, що висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. 
Відповідно до пунктів 1, 3 Розділу І Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року №73 (зі змінами та доповненнями), Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, який створюється, ліквідовується та реорганізовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку. Департамент патрульної поліції організовує діяльність підрозділів патрульної поліції, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріальне- технічне та фінансове забезпечення. 
Департамент патрульної поліції відповідно до завдань патрульної поліції, зокрема, організовує, забезпечує та контролює діяльність підрозділів патрульної поліції (пп. 2 п. 1 Розділу ІІ Положення від 06 листопада 2015 року №73). 
Судом установлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №131274 від 22.03.2021 року стосовно ОСОБА_1 складений інспектором УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Корнійчуком Є.О. (а.с. 12 т.1). 
Згідно пунктів 1 та 2 Розділу ІІІ “Структура та організація діяльності Департаменту патрульної поліції”, структура та штатна чисельність Департаменту патрульної поліції затверджується керівником Національної поліції. Департамент патрульної поліції та структурні підрозділи патрульної поліції становлять єдину систему. Структурні підрозділи патрульної поліції підзвітні та підконтрольні Департаменту патрульної поліції. 
Департамент патрульної поліції є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, має печатки із зображенням Державного Герба України, інші печатки та штампи (п. 1 Розділу V “Прикінцеві положення”). 
Отже, Департамент патрульної поліції є належним співвідповідачем у даній справі, адже протокол про адміністративне правопорушення стосовно позивачки складений інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, яке підзвітне та підконтрольне Департаменту патрульної поліції. 
В судовому засіданні апеляційного суду представник Департаменту патрульної поліції визнав, що інспектор - лейтенант поліції Корнійчук Є.О. є працівником УПП в Дніпропетровській області, яке, в свою чергу, підзвітне та підконтрольне Департаменту патрульної поліції (а.с. 81 т.4). 
Пояснення відповідачів Департаменту патрульної поліції та ОСОБА_3 , що в діях останнього відсутні ознаки вини не спростовує висновків суду про наявність підстав для стягнення моральної шкоди у зазначеному вище розмірі, адже така шкода відшкодовується незалежно від вини. 
За положеннями частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія звертає увагу, що апеляційній скарги на рішення суду не містять доводів, що ГУ ДКСУ в Дніпропетровській області та ОСОБА_3  є неналежними відповідачами у справі,а тому суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги. Вказані відповідачі не оскаржують рішення суду першої інстанції. 
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції, з урахуванням ухвали про виправлення описки, підлягає зміні в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1  -  ОСОБА_2 , Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), Департаменту патрульної поліції на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2023 року – задовольнити частково. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року, з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2023 року про виправлення описки, – змінити в частині правового обґрунтування часткового задоволення позову. 
В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2023 року, з урахуванням ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2023 року про виправлення описки, – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова