Справа № 462/2442/23                                Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г.М. 
Провадження № 22-ц/811/1072/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       05 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               головуючого – судді Ніткевича А.В.
       суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2023 року в складі судді Пилип`юк Г.М. у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, - 
встановив:
У квітні 2023 заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .
Заяву обґрунтовувала тим, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_3 , двома спільними дітьми 2010 та 2017 р.н., батьком, матір`ю чоловіка та рідною сестрою чоловіка ОСОБА_4 з дитиною. В даній квартирі заявник проживає близько 14 років, впродовж тривалого часу заінтересована особа чинила на неї та її дітей психологічне та економічне насильство, внаслідок чого неодноразово зверталась до відділу поліції №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області з приводу вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 . 
Просила ухвалити рішення про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 строком на 6 місяців з покладенням таких обов`язків;
- заборонити ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 протягом шести місяців у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ОСОБА_2 протягом шести місяців заборонити вхід та перебування (проживання) в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 ;
- заборонити ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 протягом шести місяців у будь-який спосіб наближатись на відстань ближче 100 м.до місця проживання: АДРЕСА_1 до постраждалої особи ОСОБА_1 та інших місць частого відвідування й перебування одночасно з нею в цих місцях. 
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2023 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа – ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, направлено за підсудністю до Самбірського міськрайонного суду Львівської області.
Не погоджуючись з ухвалою, таку в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , вважає її незаконною, необґрунтованою, а висновки суду першої інстанції передчасними та такими, що ухвалені з порушенням норм процесуального права. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в заяві про видачу обмежувального припису зазначила свої дані щодо місця проживання разом з дітьми, а саме АДРЕСА_1 . В прохальній частині заяви просила видати обмежувальний припис відносно особи, яка вчиняє домашнє насильство за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до списку вулиць – вулиця Патона належить до Залізничного району м. Львова.
Відповідно до ч. 1 ст. 350 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статті.
Враховуючи наведене, просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2023 року, справу направити до Залізничного районного суду м. Львова для подальшого розгляду. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться.
При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (ст. 129 Конституції України).
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що предметом заяви є видача обмежувального припису, яка подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. 
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , що відноситься до території Самбірського міськрайонного суду Львівської області, а тому суд дійшов висновку про необхідність передачі справи до Самбірського міськрайонного суду Львівської області.
Окрім того, місцевий суд зазначив, що заявник не надала передбачених Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» документів, які мали підтвердити її проживання в межах юрисдикції Залізничного району м. Львова. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів враховує таке.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулась до Залізничного районного суду м. Львова із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис строком на 6 місяців, яким заборонити ОСОБА_2 перебувати, контактувати, наближатись в місці спільного проживання з постраждалою особами, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .
Звертаючись із даною заявою, заявник зазначила адресу свого проживання: АДРЕСА_1 ., що відноситься до територіальної юрисдикції Залізничного району м.Львова.
Окрім того, як доказ чинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 вона надала термінові заборонні приписи стосовно кривдника – ОСОБА_2 , складені 25.08.2022 та 25.03.2023 інспекторами СПДН ЛРУП ГУНП у Львівській області Соловей Т.О. та ОСОБА_5 за місцем проживання кривдника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Тобто, своє проживання, як і умови обмежувального припису, заявник пов`язувала з місцем проживання в Залізничному районі м. Львова. 
Відповідно до паспортних даних, заявник ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . 
Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Цивільний процесуальний Кодекс України та Закон України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно із ч. 4 ст. 20 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», допомога постраждалим особам надається за місцем звернення.
Частиною 1 ст. 27 ЦПК України передбачено правило загальної територіальної підсудності, згідно з якою, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Згідно із ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.
Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК України).
Отже, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. 
При цьому, вказівки про те, що місце проживання (перебування) особи, за яким подається заява до суду, має бути зареєстрованим в установленому законом порядку, на відміну від ст.27-28 ЦПК України, норма ст. 350-1 ЦПК України не містить.
Апеляційний суд враховує, що категорія справ про видачу обмежувального припису відноситься до соціально вразливих справ та повинна сприяти захисту прав особи, що потерпає від домашнього насильства.
Протидія домашньому насильству є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні домашнього насильства відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.
Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілому від домашнього насильства.
Оскільки своє проживання як і умови обмежувального припису, заявник пов`язує за місцезнаходженням квартири за адресою: АДРЕСА_1 , тому висновок суду першої інстанції про передачу справи за підсудністю за місцем реєстрації заявника не відповідають вимогам ч. 1 ст. 350-1 ЦПК України та територіальному принципу розгляду таких справ, визначених даною статтею.
Виходячи із вищевикладеного, висновки суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншому суду за підсудністю є передчасними та помилковими.
Однак, після надходження справи до Самбірського міськрайонного суду Львівської області, місцевий суд ухвалою від 04 травня 2023 року залишив заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису без руху, а після закінчення строку для усунення зазначених недоліків, ухвалою від 05 липня 2023 року визнав заяву неподаною та повернув заявнику.
Ухвала Самбірського міськрайоннного суду Львівської області від 05 липня 2023 року про визнання заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису неподаною та повернення заявнику не оскаржувалася та набрала законної сили.
Відтак, незважаючи на помилковий висновок суду першої інстанції, викладений в оскаржуваній ухвалі від 11 квітня 2023 року про направлення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису за підсудністю до Самбірського районного суду Львівської області, однак враховуючи наявність ухвали вказаного суду від 05 липня 2023 року про визнання заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису неподаною та повернення заявнику, що перешкоджає подальшому розгляду заяви по суті, колегія суддів приходить висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги про скасування оскаржуваної ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2023 року та направлення справи до вказаного суду для подальшого розгляду.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2023 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали складений 05 грудня 2023 року.
Головуючий                                                 А.В. Ніткевич

Судді:                                                         С.М. Бойко

С.М. Копняк