ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 жовтня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/11831/23	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,        
          розглянувши в порядку письмового провадження  в місті Дніпрі  апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства “Інтеркорн Корн Просессінг Індастрі”   
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від  27.07.2023, (суддя суду першої інстанції Рябчук О.С.), прийняту в порядку письмового провадження в м. Днпірі, в адміністративній справі №160/11831/23   за позовом  Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до  приватного акціонерного товариства “Інтеркорн Корн Просессінг Індастрі”  про стягнення адміністративно- господарських санкцій,
У С Т А Н О В И В :
          31.05.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства "Інтеркорн Корн Просессінг Індастрі", з вимогами:
- стягнути з Приватного акціонерного товариства “Інтеркорн Корн Просессінг Індастрі” на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік у розмірі 354 260,94 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що Приватне акціонерне товариство “Інтеркорн Корн Просессінг Індастрі” перебуває на обліку в Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю. Підприємством було вчинено невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2022 році. Таким чином, за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування осіб з інвалідністю і не зайнятих особами з інвалідністю у 2022 році, відповідач до 15.04.2023 повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 354    260,94 грн. Оскільки зазначена сума, у визначений законодавством строк, відповідачем не сплачена, утворилась заборгованість у розмірі 354    260,94   грн.
          Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 27.07.2023 задовольнив адміністративний позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів. Стягнув з Приватного акціонерного товариства “Інтеркорн Корн Просессінг Індастрі” на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік у розмірі 354 260,94 грн.
Не погодившись з рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що чинним законодавством не передбачено відповідальності за неподання інформації про вакантні робочі місця для осіб з інвалідністю до центрів зайнятості, оскільки це не є обов`язком, а є правом роботодавця. Також, відповідач зазначає, що позивач неправильно визначив середню чисельність працівників відповідача, а саме: враховано мобілізованих працівників. Відповідач зазначає, що при здійсненні розрахунку нормативу для працевлаштуванню осіб з інвалідністю керувався рекомендаціями Державної служби статистики України (Держстату), викладеними в листі від 04.07.2014  №09.3-6/145-14, а саме не було враховано в середньообліковій кількості штатних працівників, які були мобілізовані. Відповідач наголошує, що ним до суду першої інстанції було надано довідку про кількість мобілізованих працівників – 32 особи, надано також власний розрахунок середньооблікової кількості працівників та відповідно кількість місць для осіб, з інвалідністю. Однак, суд першої інстанції необґрунтовано відхилив вказані доводи.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не  підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Приватне акціонерне товариство “Інтеркорн Корн Просессінг Індастрі” зареєстроване як юридична особа за кодом ЄРПОУ 32616426 та перебуває на обліку в Дніпропетровському обласному відділенню Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.
Відповідно до розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік, надісланого відповідачу, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у відповідача, за рік склала 346 особи, таким чином середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні”, Приватного акціонерне товариство “Інтеркорн Корн Просессінг Індастрі” повинна складати 14 осіб.
Середньооблікова чисельність штатних працівників, яким встановлена інвалідність, у роботодавця склала 13 осіб, що є менше ніж встановлено нормативом.
Таким чином станом на 2022 рік 1 робоче місце, призначених для осіб з інвалідністю, залишились не зайнятими.
За недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції у розмірі 354 260,94 грн., виходячи з розрахунку розміру середньої річної заробітної плати.
Вважаючи наявними порушення з боку відповідача, що призвели до застосування до нього адміністративно-господарських санкцій, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення належної до сплати суми 354 260,94грн.
Вирішуючи спір між сторонами та стягуючи адміністративно-господарські санкцій суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було забезпечено працевлаштування 1 особи з інвалідністю в 2022 році, а тому з нього має бути стягнуті адміністративно – господарські санкцій у розмірі 354   260.94 грн.
          Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частиною 1   статті 2 КАС України   завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною   2   статті 19 Конституції України   визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією України   та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантії їх рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає   Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 № 875-ХІІ.
Згідно з частиною 1   статті 17 Закону України №875-XII   з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
Відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я осіб з інвалідністю (частина 3   статті 17 Закону України №875-XII).
Відповідно до положень частини 1   статті 18 Закону України №875-XII   забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Згідно з частиною 1 статті 19   Закону України №875   для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Частиною 2 статті 19   Закону України №875   передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18   цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
          Відповідно до частини 4   статті 19 Закону України №875-XII   виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.
Згідно з частиною 6   статті 19 Закону №875-XII   Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію:
про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;
необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.
Частинами 11 та 12   статті 19 Закону України №875-XII   передбачено, що Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до   статті 20 цього Закону.
Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.
Згідно з частинами 1-2   статті 20 Закону України №875-XII   підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим   статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
Відповідно до частин 4, 5   статті 20 Закону України №875-XII   адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою   статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені   статтею 250 Господарського кодексу України.
У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.
Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді (частина 10   статті 20 Закону України №875-XII).
З аналізу норм   Закону України №875-XII   вбачається, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця, натомість вимагає від нього вжиття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, визначених у   статті 18 Закону України №875-XII.
При цьому, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій суд виходить із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, та враховує, що елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.
Згідно з частиною 1   статті 217 Господарського кодексу України   господарськими санкціями визначаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.
Відповідно до частини 1   статті 218 Господарського кодексу України   підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Статтею 238 Господарського кодексу України   передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.
Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у частині 1   статті 239 Господарського кодексу України   вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.
Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у   статті 20 Закону України № 875-ХІІ.
Отже, законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.
Згідно із пунктом 4 частини третьої   статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 5 липня 2012 року № 5067-VI   (далі - Закон № 5067-VI) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
   На виконання вищевказаної норми   Закону № 5067-VI,   наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31 травня 2013 року   затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (далі - Порядок №316).
   Пунктом 2.1 Порядку № 316 встановлено, що інформація за даною формою подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії (й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
   З аналізу пункту 2.1 Порядку № 316 вбачається, що звітність за формою №3-ПН роботодавці подають до центрів зайнятості за наявності попиту на робочу силу (вакансії), тобто, лише у разі наявності на підприємстві чи в організації вільних робочих місць. Разом з тим, періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.
   Отже, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
   Проте, обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в частині першій   статті 18 Закону № 875-XII.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 7 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 2 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 13 червня 2018 року у справі №819/639/17, від 20 травня 2019 року у справі № 820/1889/17 та від 3 грудня 2020 року у справі № 812/1189/18.
Встановлені обставини справи свідчать, що відповідно до розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2022 рік, надісланого відповідачу, середньооблікова чисельність штатних працівників, що працювали у відповідача, за рік склала 346 осіб, таким чином середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу, встановленого ч. 1 ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні”, Приватного акціонерного товариства “Інтеркорн Корн Просессінг Індастрі” повинна складати 14 осіб.
Приватним акціонерним товариством “Інтеркорн Корн Просессінг Індастрі” у звітному 2022 році було працевлаштовано 13 осіб з інвалідністю, про що відсутній спір між сторонами.
Однак, 1 одне робоче місце для особи з інвалідністю в 2022 році залишалось вакантним.
Відповідач зазначає, що ним не подавалось інформації до центру зайнятості про наявне вакантне місце протягом 3 днів з моменту відкриття вакансії. 
Відповідач зазначає, що підстави для стягнення з нього адміністративно – господарських санкцій відсутні, адже при визначенні середньооблікової кількості працівників не підлягають врахуванню мобілізовані працівники.
З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Порядок визначення середньооблікової кількості працівників визначається Інстуркцією зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286.
Відповідно до п. 2.1 Інструкції №286, в облікову кількість штатних працівників включаються усі наймані   працівники,   які   уклали   письмово  трудовий  договір 
(контракт) і виконували постійну,  тимчасову  або  сезонну  роботу один  день  і більше,  а також власники підприємства,  якщо,  крім доходу, вони отримували заробітну плату на цьому підприємстві.
Згідно з п. 2.3 Інструкції №286, В обліковій  кількості  штатних  працівників  за  кожний календарний  день  враховуються особи,  які фактично працювали,  а 
також відсутні на роботі з будь-яких причин, тобто усі працівники, які   перебувають   у  трудових  відносинах,  незалежно  від  виду трудового договору.
          У відповідності до п. 2.5.2 Інструкції №286, В   облікову  кількість  працівників  включаються  також працівники, які були тимчасово відсутні у  зв`язку  з  виконанням  державних  або   громадських обов`язків.
          Згідно з п. 3.1 Інструкції №286, Середня кількість  працівників  підприємства  за  період (місяць,  квартал, з початку року, рік) визначається як сума таких 
показників: середньооблікової кількості штатних працівників; середньої кількості зовнішніх сумісників; середньої    кількості    працюючих   за   цивільно-правовими 
договорами. 
          Згідно з п. 3.1 Інстркції №286, Середньооблікова     кількість    штатних    працівників 
розраховується на підставі щоденних даних про  облікову  кількість штатних   працівників,  які  повинні  уточнюватись  відповідно  до наказів про прийом,  переведення  працівника  на  іншу  роботу  та припинення трудового договору.
              Облікова кількість  штатних  працівників  за  кожен  день має 
відповідати даним табельного  обліку  використання  робочого  часу працівників, на підставі якого визначається кількість працівників, які з`явились або не з`явились на роботу.
          Згідно із п. 3.2.2 Інструкції №286, При  обчисленні  середньооблікової  кількості  штатних працівників   облікового   складу   враховуються   всі   категорії працівників облікового складу,  зазначені у пунктах 2.4,  2.5 цієї Інструкції,  крім  працівників,  які  перебувають  у  відпустках у зв`язку з вагітністю та пологами або для  догляду  за  дитиною  до досягнення  нею  віку,  передбаченого  чинним  законодавством  або колективним договором підприємства,  включаючи тих,  які усиновили новонароджену дитину безпосередньо з пологового будинку (підпункти 2.5.8  -  2.5.9  Інструкції).  Облік  цих  категорій   працівників ведеться окремо.
          Середньооблікова   кількість  штатних  працівників  за період з  початку  року  (у  тому  числі  за  квартал,   півріччя, 9 місяців,     рік)     обчислюється     шляхом     підсумовування середньооблікової кількості  штатних  працівників  за  всі  місяці 
роботи  підприємства,  що  минули  за  період  з  початку  року до звітного місяця включно,  та ділення одержаної суми  на  кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12. (п. 3.2.5 Інструкції №286)
          Отже, як видно зі змісту Інструкції №286, як в облікову так і середньооблікову кількість штатних працівників включаються мобілізовані співробітники, відтак твердження відповідача про те, що ним правомірно не враховано у середньооблікову кількість штатних працівників 32 мобілізованих працівників є безпідставними.
          Отже, враховуючи той факт, що відповідачем не було здійснено всіх залежних від нього дій по працевлаштуванню, а саме не надано інформації до Центру зайнятості про вакантне місце для особи з інвалідністю, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав ля задоволення адміністративного позову.
          З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджуєтсья з висновками суду першої інстанції про необіхдність задоволення позовних вимог Фонду.
          Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та оьгрунтованим, доводи апеляційної скарги остовують висновків суду, а тому рішення суду  слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України,
ПОСТАНОВИВ: 
          Апеляційна скарга приватного акціонерного товариства “Інтеркорн Корн Просессінг Індастрі”   -  залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.07.2023 в адміністративній справі №160/11831/23 –  залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук