ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
16 листопада 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/13827/22	
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1  про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виразилась у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 06 грудня 2021 року індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року та березень 2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 січня 2016 року по 06 грудня 2021 року індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяців для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базових місяців) - січень 2008 року та березень 2018 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078;
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 подати у строк 30 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у період з 01.01.2016 року по 06.12.2021 року позивачу не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення з визначенням місяців, в яких відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців (базових місяців) - січень 2008 року та березень 2018 року, а на звернення було отримано відповідь листом від 16.08.2022 року про відмову у зв`язку з відсутністю правових підстав.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 – відмовлено. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 за її рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 992,40 грн. і ухвалити нове судове рішення, яким у позовних вимогах позивача відмовити. Доводами апеляційної скарги зазначено, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу та усіх видів забезпечення - військовою частиною НОМЕР_4 були проведені усі необхідні розрахунки при звільненні відповідно до наказу №198 від 15.09.2020. Сума, ніби то, невиплаченої позивачеві індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 01.01.2016 року по 06.12.2021 року із взяттям січень 2008 року як базовий - є необґрунтованою та суперечить чинному законодавству. З березня 2018 року індексація позивачеві здійснювалась згідно чинного законодавства. Апелянт вказує, що у даній справі місяцем, в якому офіційно був опублікований індекс споживчих цін за квітень 2016 р. є травень 2016 р., а це, на думку апелянта, означає, що підвищення заробітної плати працівникові у зв`язку з її індексацією повинно здійснитись у червні 2016 року.
Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Як вказує ОСОБА_1 , у період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 01.01.2016 року по 06.12.2021 року їй не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення.
Військова частина НОМЕР_1 у відповідь на адвокатський запит повідомила представника позивача, що ними має бути здійснено нарахування індексації починаючи з червня 2016 року в сумі 59,45 грн. і по лютий 2018 року включно в сумі 422,88 грн. (а.с. 10-12).
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців - січень 2008 року, є протиправною, а належним і достатнім способом захисту порушеного права позивача з боку відповідача є зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року індексацію грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення із застосуванням березня 2018 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення у період з 01.03.2018 року по 06.12.2021 року є безпідставним та не підлягає задоволенню.
Що стосується прохання позивача встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в даній адміністративній справі, суд першої інстанції зазначив, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках. Разом з цим, позивач не навів обставин та не надав доказів, які підтверджують необхідність встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі. У зв`язку з чим не вважав за необхідне зобов`язувати відповідача подавати звіт про виконання судового рішення в даній адміністративній справі.
Також, у відповідності до ст. 139 КАС України суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з апеляційної скарги апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених позовних вимог та в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 за її рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 992,40 грн., а тому з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині та в цій частині погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991  року  № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне,  грошове  та інші види  забезпечення  в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо  грошового забезпечення  військовослужбовців.
До складу  грошового забезпечення  входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види  грошового забезпечення  (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види  грошового забезпечення.
Грошове забезпечення  визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін  з  метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо  забезпечення  достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про  індексацію грошових  доходів населення» №1282-ХІІ від 03 липня 1991  року  (надалі - Закон №1282-ХІІ).
Положеннями статті  1  Закону № 1282-ХІІ визначено, що  індексація грошових  доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення  грошових  доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що  індексація грошових  доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації  грошових  доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи  з  місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації  грошових  доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення  грошових  доходів населення, у зв`язку  з  індексацією здійснюється  з першого  числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено  з  урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення  грошових  доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003  року  № 1078 затверджено Порядок проведення індексації  грошових  доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації  грошових  доходів населення (надалі - Порядок № 1078).
Відповідно до пункту  1  цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації  грошових  доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Згідно п.1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підвищення  грошових  доходів громадян у зв`язку  з  індексацією здійснюється  з першого  числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових  доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується  з  01  січня  2016  року).
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Для проведення подальшої індексації  грошових  доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Згідно  з  пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема,  грошове забезпечення  військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
У пункті 4 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації  грошових  доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного  грошового  утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за  1  або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється  з  місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених  грошових  доходів населення.
Відповідно до п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а сааме, зокрема, 1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів; 2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
На підставі аналізу вищенаведених положень законодавства, можливо дійти висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року по справі № 620/1892/19.
Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не випливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 р. року у справі №825/694/17.
Так,  з  аналізу положень Закону №2011-XII та Закону №1282-ХІІ вбачається, що  індексація грошового забезпечення  є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
  Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації),  з  настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у названих справах № 400/1118/21,  №  420/3593/20 Верховний Суд, розтлумачивши пункти 2, 5, 10-2 Порядку № 1078, зазначив, що для визначення базового місяця для проведення індексації доходів необхідно обрати місяць, у якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових.
Одночасно з цим, суд вказав, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи. Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. Водночас нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.
Зрештою на основі аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що місяць, у якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
Станом на січень 2016 року розмір посадових окладів військовослужбовців визначався  постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»  (далі - Постанова №1294), яка була чинною з 01 січня 2008 року по 01 березня 2018 року, тобто до набрання чинності Постановою №704, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Отже, посадові оклади військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від січня 2008 року не змінювалися до березня 2018 року.
Відтак, за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення для цілей застосування Порядку №1078 (зі змінами, внесеними Постановою №1013) є січень 2008 року, який і має застосовуватися для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
У періоді з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року повноваження державних органів щодо визначення «місяця підвищення тарифних ставок (окладів)» для цілей застосування Порядку №1078 (зі змінами, внесеними Постановою №1013) не були дискреційними, оскільки нормами цього Порядку встановлено лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки відповідної установи галузі бюджетної сфери - проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі    103 відсотки, починаючи з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник, яким для військовослужбовців у спірному періоді з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року був січень 2008 року.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 травня 2023 року у справі № 380/3632/21.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час розгляду справи відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів, які дали б підстави вважати, що у період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року ним здійснювалось нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення із застосуванням січня 2008 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення.
У зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позов в частині позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення із застосуванням січня 2008 року як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 за її рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн., проте в апеляційній скарзі апелянт не наводить доводів, в чому полягає протиправність такого стягнення. 
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5  статті 328 КАС України.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик